Liubov Akselrod
filòsofa russa / From Wikipedia, the free encyclopedia
Liubov Issaàkovna Akselrod, nascuda amb el nom d'Emter Akselrod, rus: Любовь (Эмтер) Исааковна Аксельрод, també coneguda pel nom de guerra Ortodox (Ортодокс), (Vilenkóvitxi, 1868 - Moscou, 5 de febrer de 1946) va ser una revolucionària, filòsofa marxista i teòrica de l'art russa.
![]() |
No s'ha de confondre amb Pàvel Akselrod. |
![]() Liubov Akselrod (1887) (1887) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 1868 ![]() uiezd de Vileika (Imperi Rus) ![]() |
Mort | 5 febrer 1946 ![]() Moscou (Rússia) ![]() |
Sepultura | Cementiri de Donskoi ![]() |
Formació | Universitat de Berna - Philosophiæ doctor (–1900) ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Filosofia i comunisme ![]() |
Lloc de treball | Unió Soviètica ![]() |
Ocupació | filòsofa, especialista en literatura, professora d'universitat, política, escriptora de no-ficció, estudiosa de la literatura ![]() |
Ocupador | Universitat Estatal de Moscou ![]() |
Partit | Partit Obrer Socialdemòcrata Rus ![]() |
Moviment | Marxisme ![]() |
Influències | |
Nom de ploma | Ортодокс ![]() |
Família | |
Germans | Ida Axelrod ![]() |
Akselrod va néixer a la família d'un rabí a Vilenkóvitxi, un poble de la gubèrnia de Vílnius, a l'Imperi Rus, ara raion de Pastavi, Belarús.
Es va involucrar amb l'organització naródnik als 16 anys i va participar en els intents fallits per assassinar Alexandre III de Rússia. El 1887 va emigrar a Suïssa[1][2] i va rebre el seu doctorat en filosofia per la Universitat de Berna el 1900.[3]
El 1892 va esdevenir marxista i es va unir al grup establert a Ginebra d'Emancipació del treball. Es convertiria en una estreta col·laboradora del seu líder Gueorgui Plekhànov. Quan el Partit Obrer Socialdemòcrata de Rússia es va dividir en bolxevics i menxevics en el seu Segon Congrés el 1903, es va posar del costat de la facció menxevic.
El 1906 va tornar a Rússia i va esdevenir una autoritat líder en la filosofia marxista, només superada per Plekhànov. Fou crítica amb els postulats d'Aleksandr Bogdànov i Vladímir Lenin durant el debat sobre empirocriticisme el 1908-1909, i brandà les seves idees antimarxistes.[4]
A la dècada de 1920 va treballar primer a l'Institut de Professors Rojos i més tard a l'Institut Soviètic de Filosofia.[1] En la dècada de 1930 la seva versió del marxisme va ser denunciada oficialment com una revisió del marxisme mecanicista i va caure en l'oblit. Va morir a Moscou el 5 de febrer de 1946.[5]