historiador From Wikipedia, the free encyclopedia
Jaume Claret Miranda (Barcelona, 1973)[1] és un historiador català, professor als Estudis d'Arts i Humanitats a la Universitat Oberta de Catalunya.[2] La seva investigació s'ha centrat en el món intel·lectual i polític català i espanyol des de la Segona República, destacant el conjunt de treballs relacionats amb la repressió i la depuració del professorat universitari espanyol a la finalització de la Guerra Civil i la instauració de la dictadura franquista.
Biografia | |
---|---|
Naixement | 1973 ![]() Barcelona ![]() |
Formació | Universitat Pompeu Fabra - llicenciatura (–1999) Universitat de Barcelona - llicenciatura (–1997) ![]() |
Director de tesi | Josep Fontana i Làzaro ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Història ![]() |
Lloc de treball | Catalunya ![]() |
Ocupació | historiador ![]() |
Ocupador | Universitat Oberta de Catalunya, catedràtic (2011–) ![]() |
Interessat en | Catalanisme, franquisme i història contemporània d'Espanya ![]() |
Va estudiar Ciències de la Comunicació a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar l'any 1997, i Humanitats a la Universitat Pompeu Fabra, on es llicencia l'any 1999. Posteriorment, centra la seva activitat en la investigació en història contemporània espanyola, com a deixeble de Josep Fontana, qui va ser el director de la seva tesi doctoral en Història per la Universitat Pompeu Fabra, titulada La repressió franquista a la Universitat espanyola (2004).[3] El seu treball, que el 2006 va ser publicat amb el nom El atroz desmoche,[4] aporta nombroses referències documentals i bibliogràfiques així com la llista de docents universitaris assassinats o exiliats per la repressió. Claret fa balanç del desastre i de la pèrdua que va suposar la repressió franquista per la universitat, per la investigació científica i, en definitiva, per la cultura espanyola.[5] Després del seu doctorat, va ser professor associat del Departament d'Humanitats de la Universitat Pompeu Fabra de l'any 2006 al 2011.[6]
Posteriorment centra la seva investigació en el catalanisme polític, el regionalisme franquista i la Transició. Passa a formar part com investigador principal[7] del projecte de recerca RegioCat, Regionalisme a Catalunya sota el règim franquista: discursos i pràctiques,[8] integrat al grup de recerca IdentiCat: Llengua, Cultura i Identitat en l'era global.[9]
És l'autor de diversos llibres fruit de la seva investigació, a més de participar en els consells editorials de les revistes acadèmiques Rubrica Contemporanea[10] i Dictatorships and Democracies,[11] així com a les iniciatives online Represura[12] i Conversación sobre la historia.[13] És director de la col·lecció d'història Referències de l'Editorial Eumo i assessora a l'Editorial Crítica.[14] Col·labora regularment amb diferents mitjans de comunicació (Núvol,[15] el suplement ARALlegim de crítica,[16] El País,[17] Política&Prosa,[18] entre d'altres).