From Wikipedia, the free encyclopedia
La impremta Le Comte fou un establiment d'impressió i llibreria que funcionà a Perpinyà entre els anys 1744 i 1786.[1]
Dades | |
---|---|
Tipus | empresa ![]() |
Indústria | impremta ![]() |
Història | |
Creació | 1744 |
Data de dissolució o abolició | 1786 ![]() |
Governança corporativa | |
Seu |
|
Al segle xviii, el sector de la impremta era, a França, un sector regulat per llicències reials que es concedien per quotes geogràfiques. Guillaume-Simon Lecomte (Verdun, 1697 - ?), s'assabentà que una disposició del 7 de maig del 1742 fixava que Perpinyà podia tenir una segona impremta, que seria concurrent amb la Reynier que ja hi operava; i el 26 de novembre del mateix any presentà una sol·licitud per la concessió, reclamant-ne l'atorgament pels seus mèrits:
« | 1º qu'il a fait quatre années d'apprentissage; 2º qu'il a travaillé avec applaudissement dans des imprimeries à Paris, Lyon, Toulouse, Rouen et ailleurs; 3º qu'il est congru en langue latine et grecque... |
» |
— Comet L'imprimerie à Perpignan... |
Abans que la Cort reial hagués respost, ja es registraven uns "Lecomte i Le Roux [nt 2] associés marchands-librairies" a Perpinyà, que el 1743 apareixien en un catàleg de llibreter (aquest gremi si, sense regulació), però sense cap obra impresa a la capital del Rosselló. El 4 de març del mateix any el Consell Reial autoritzà Lecomte a exercir d'impressor-llibreter a Perpinyà, i en diverses de les seves impressions futures Guillem Lecomte feu constar "imprimeur du Roy", remarcant la llicència obtinguda, però en una impressió del 1751 també destacà "& du Collège royal", fent referència al Col·legi superior que els jesuïtes tenien a la capital del Rosselló. L'establiment compatibilitzà les tasques d'impressió amb el comerç de llibres, encara que la majoria d'aquests [4] no haguessin eixit de les premses pròpies; alguna d'aquestes obres ho indica en el mateix text, com en el cas d'un llibre del caputxí Melitó de Perpinyà [nt 3] que al peu d'impremta indicava que s'havia imprès a Colònia però que es venia "Perpiniani, apud Guillelmum Simonem Le Comte typ".
Vint-i-cinc anys més tard de l'atorgament de la concessió, el maig del 1768 Lecomte feu constar a efectes legals que, per manca de fills, volia transmetre la seva llicència a un nebot, Claude Lecomte, que continuaria el negoci. La transició fou relativament ràpida, perquè el 1769 encara aparegué un imprès a nom de l'oncle, i el 1770 ja se'n publicà un amb nom del nebot. La relació d'impressors perpinyanencs del 7 de març del 1772, congruentment, només feia menció de Claude Lecomte. Un llibreter de la ciutat, Jean Goully, endebades sol·licità el 1776 la llicència de Claude, a qui el negoci no semblava rendir prou (l'acusava, en fals, d'haver fet fallida). El 1780 i 1781 hom reclamà novament la transmissió de la patent de Lecomte, que s'havia traslladat a Espanya, però es denegà el canvi[5] perquè l'absència era temporal. Lecomte encara aparegué en peus d'impremta dels anys 1785 i 1786. Hom ha suggerit [6] que l'impressor Jean Goully adquirí el 1786 la llicència i la llibreria Le Comte; la font de referència invocada per a justificar-ho (Comet L'imprimerie à Perpignan... (1908) no ho esmenta enlloc, de manera que podria ser un lapsus de l'estudiós.
Al llarg de la seva història, el cognom "Lecomte" dels propietaris aparegué transcrit tant junt com separat ("Le Comte"); i el peu d'impremta -població, nom de l'editorial- es traduí segons l'edició fos en francès o en llatí; l'oncle Guillaume aparegué com a "Guillem" ("en casa de Guillem-Simon Lecomte" [nt 4]) al peu d'impremta de les edicions que feu en català. L'adreça de l'establiment va ser la Llotja, pel cap baix en el període 1749-1773.
L'Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals conserva els registres de clients de l'empresa Lecomte dels anys 1744 a 1775, el principal interès dels quals rau en el fet que aparellen el nom i la professió dels clients amb els títols de les obres que havien adquirit o que s'havien emportat en préstec. La relació dels clients, un cop creuada amb llistes de maçons, també permet constatar [4] que la llibreria era un punt de trobada de francmaçons nord-catalans: el comandant en cap del Rosselló, mariscal de Mailly, els professors de la universitat de Perpinyà Joseph Costa, Josep Jaume, Antoni de Banyuls de Montferrer, Jean-Pierre Campagne i Bertrand Carcassonne, el cirurgià Josep Massot…
Al segle xix es publicà un imprès polític (Savalls, Francisco. Manifiesto del general carlista Francisco Saballs á todos los españoles, (1873).), amb un colofó que el feia estampat per un Lecomte a Perpinyà. D'aquest impressor no se n'ha trobat cap altra evidència, i podria tractar-se d'un peu d'impremta fals per a encobrir una edició feta clandestinament a Espanya.
Les seixanta-sis impressions localitzades de la impremta [nt 5] es distribueixen en 36 publicades per Guillaume-Simon en vint-i-cinc anys i 30 per Claude en disset, i es poden classificar atenent a diversos criteris:
Més de la meitat de les impressions presentades, trenta-cinc, foren en francès, deu en llatí, una en italià i les vint restants, en català. Aquest darrer cas és paradigmàtic: al segle xviii, el procés de francesització començat a endegar després del tractat dels Pirineus, del 1659, ja estava molt avançat i el català escrit només era tolerat en el marc de l'església, exclusivament per a mostres de devoció popular (goigs, novenaris...). La impremta Le Comte en publicà, proporcionalment al total d'impressions, una quantitat rellevant d'aquestes darreres, i això n'elevà el percentatge per sobre del que fou més habitual en altres impremtes rosselloneses. Comparant amb la més tardana impremta Tastu (1792-1876), aquesta publicà en català menys títols, una dotzena, sobre un total considerablement superior (unes 480 publicacions localitzades).
Les publicacions (conservades) més habituals de la impremta foren les obres de devoció popular (19), les de tipologia legal -publicació de disposicions oficials o defensa de plets- (18) i les de caràcter científic (6 tesis universitàries i 8 obres erudites més). A destacar, la presència molt minoritària d'obres de creació literària o musical, 5 obres únicament.
En tractar-se d'un producte altament perible, la quantitat de goigs diferents estampats -i possiblement reimpresos diverses vegades- a la impremta de Le Comte que han arribat al coneixement present permet assumir una producció original forçosament molt superior. Hom troba mencions bibliogràfiques [8][9] i/o exemplars conservats de: Goigs del gloriós sant Galderich, llaurador, confessor y patró del Rosselló, Conflent y Vallespir, las sagradas reliquias del qual estan ab gran veneració en lo illustre y devot monestir de Sant Martí del Canigó, Ordre de Sant Benet, (sense data, imprès per G.S. Lecomte).[nt 6];Goigs de la publica apparicio del Angel en la fidelissima Vila de Perpinya, (1748); Goigs de Nostra Senyora de Misericordia de la fidelissima vila de Perpinya (1749); Goigs de N.S. de la Salud, iglesia dels Caputxins de Prades, (1750); Goigs del gloriós sant Calderich [sic], (1771).; Goigs en alabança de Nostra Senyora de Consolacio, (1772). Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine.; Goigs en alabança de Nostra Senyora de la Rodona, titular de la iglesia antiga y parroquial de la vila de Illa (1775) [Conservat a l'Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals]; Goigs en alabança de la Verge Maria de Vida. La capella de laqual es en lo devot Monestir de Sant-Pere de la Roca de Conflent., (1785); Goigs de Nostra-Senyora dels Angels de la Porciuncula los quals se cantan en la iglesia dels RR. PP. Caputxins de la vila de Toy als 2 de agost, (1786)
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.