filòsof francès From Wikipedia, the free encyclopedia
Henri Lefebvre (Hagetmau, Landes, 16 de juny de 1901 - Navarrenx, Pirineus Atlàntics, 1991) fou un universitari, sociòleg, geògraf i filòsof francès.
![]() (1971) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 16 juny 1901 ![]() Hagetmau (França) ![]() |
Mort | 29 juny 1991 ![]() Navarrencs (França) ![]() |
Religió | Ateisme ![]() |
Formació | Facultat d'Art de París Universitat de París ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Filosofia i sociologia ![]() |
Ocupació | filòsof, crític literari, membre de la Resistència Francesa, professor d'universitat, polític, sociòleg, geògraf ![]() |
Ocupador | Universitat d'Estrasburg Universitat de París X Nanterre ![]() |
Partit | Partit Comunista Francès ![]() |
Alumnes | Mario Gaviria Labarta ![]() |
Obra | |
Estudiant doctoral | Michel Clouscard, Antoine Savoye i Francis Gandon (en) ![]() ![]() |
Fills | Roland Lefebvre ![]() |
Va estudiar filosofia a la Sorbona, es va graduar el 1920. De 1930 a 1940 va ser professor de filosofia. El 1940 es va unir a la Resistència. De 1944 a 1949, va ser l'encarregat de l'estació de Tolosa de la Radiodifusió francesa (RDF).
La seva evolució durant la dècada de 1950 sobre la teoria marxista, sobretot el seu rebuig sense concessions de l'estalinisme, li va valer ser expulsat del PCF el 1958.
El 1960, va signar el manifest dels 121 pel dret a la insubmissió en la guerra d'Algèria.
El 1962 va esdevenir professor de sociologia a la Universitat d'Estrasburg, i després a la Universitat de París X-Nanterre des de 1965 fins a 1968. Influencia directament als estudiants que inicien el moviment del Maig del 68, i llança una anàlisi en calent dels esdeveniments.[1] Va acabar la seva carrera a l'Institut d'urbanisme de París.
En el seu homenatge, la revista Radical Philosophy va escriure:
« | (francès) Le plus prolifique des intellectuels marxistes français, est décédé dans la nuit du 28 au 29 juin 1991, peu après son 90e anniversaire. Pendant sa longue carrière, son travail a été plusieurs fois à la mode ou non suivant les périodes, et a influencé non seulement le développement de la philosophie, mais aussi celui de la sociologie, de la géographie, des sciences politiques et de la critique littéraire. | (català) El més prolífic dels intel·lectuals marxistes francesos, va morir durant la nit del 28 al 29 juny de 1991, poc després del seu aniversari número 90. Durant la seva llarga carrera, el seu treball ha estat diverses vegades a la moda o no depenent de l'època, i va influir no només el desenvolupament de la filosofia, sinó també de la sociologia, la geografia, la ciència política i la crítica literària. | » |
— Radical Philosopy[2] |
El 2009, per primera vegada des de la seva mort, van aparèixer diversos llibres sobre aquest filòsof.[3]
Els textos de Lefebvre, traduïts a nombrosos idiomes, li han donat més notorietat fora de França que en el seu país. Als Estats Units el pensament postmodern ha recorregut a les seves anàlisis de la modernitat i la vida quotidiana. La seva crítica de la vida del dia a dia va ser una de les majors aportacions intel·lectuals que motivaren la creació de la revista COBRA i posteriorment la revista Situacionist International.
Lefebvre considerava necessari que la quotidianitat s'alliberi dels caràcters imposats pel capitalisme a la vida individual i col·lectiva. En cas contrari la quotidianitat serà com un dipòsit subterrani en el qual es van sedimentant els convencionalismes i les mentides del poder i per tant serà una barrera que impedirà la creativitat.
És un expositor sistemàtic de la lògica dialèctica en la seva obra Lògica Formal i Lògica Dialèctica, que va acabar d'escriure el 1941, però que no va poder publicar fins a 1947.
Es va preocupar especialment dels problemes de la urbanització del territori.
Escrigué tant en francès com en anglès i alemany.
Davant la pregunta: quin és el mode d'existència de les relacions socials? Lefebvre respon amb la seva famosa obra “La Producció de l'Espai”: Les relacions no poden existir sense un suport i aquest suport és el substrat material.
El desenvolupament de la societat només es pot concebre a través de la relació de “la societat urbana” (allò que és urbà). La societat projecta la vida social. Critica l'organicisme, evolucionisme, continuisme i urbanisme. Allò que és urbà ha entrat en una fase crítica, es dona una implosió-explosió amb una concentració urbana i l'èxode rural, extensió del teixit urbà, subordinació completa de l'agrari a l'urbà. És un procés irreversible, però el procés d'urbanització pot projectar-se de manera que se superi l'antagonisme ciutat-camp i la urbanització, desconcentrant-se, podria articular l'ambient i el paisatge. Planteja fases (crítiques), nivells (global, medi, i privat) i dimensions. L'individu pot crear una ideologia política que li permeti canviar l'estructura de la societat i reorganitzar el territori, de forma que l'home s'apropii de l'espai que fa la seva identitat.
En la seva elaboració del "materialisme dialèctic", l'individu i la praxi concreta són fonamentals. Oferint una alternativa de l'antropologia social, Henri Lefebvre va argumentar la necessitat que la vida quotidiana s'alliberi de la funció que té sota el capitalisme, en el qual només serveix per reproduir els personatges de la comunitat imposats per les classes dominants. L'hàbit, amb la seva temporalitat inautèntica, per antihistòric, no faria res més que reproduir i perpetuar les relacions de dominació. La quotidianitat és una espècie de dipòsit subterrani en el qual s'assenten les convencions i les mentides del poder. Aquesta és la barrera que impedeix a la fantasia i la creativitat de trobar les vies per una expressió pròpia autònoma.
El privilegi concedit per Lefebvre a l'art, comprès no tant en la seva autonomia que com un mitjà per a una experiència estètica que pot demostrar el caràcter infundat de la convencionalitat de la vida de cada dia. L'art modern posa les condicions de l'eliminació de la vida quotidiana. Aquestes teories es refereixen a l'experiència i a les reflexions del moviment surrealista, al que Lefebvre va pertànyer en la seva joventut. La trilogia "Crítica de la vida quotidiana" (1947, 1961, 1981) mostra amb gran detall aquest
La crítica de la vida quotidiana és una de les inspiracions de la Internacional Situacionista, que ha tingut una influència després del maig de 1968.
A partir de llavors, es va ocupar més en concret dels problemes urbans i la planificació del territori, presentant la ciutat com el centre de la insurrecció estètica contra el quotidià. Per a ell, l'ésser humà té necessitats socials antropològiques que no es consideren en les reflexions teòriques sobre la ciutat i, en particular en la planificació urbana. La necessitat de la imaginació és oblidat pel poble i no es troba en les instal·lacions comercials i culturals al seu entorn urbà.
De cara als problemes urbans, és notable la seva formulació de la necessitat d'un nou dret, el dret a la ciutat. Defineix aquest nou dret com un dret a la vida urbana, a una qualitat de vida urbana. En el seu darrer llibre, La Production de l'Espace, posa en relleu la importància política de l'espai. L'espai és el producte de la societat, cada societat i valor han de produir el seu espai i també en l'espai on s'oposen als valors a través dels assajos de l'espai.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.