From Wikipedia, the free encyclopedia
El gòtic valencià és un estil artístic del gòtic mediterrani, amb característiques pròpies que es van donar en el Regne de València entre el segon quart de segle xiii i el XV; és a dir, a la fi de l'Europa gòtica, de la qual obté el seu nom, i el principi de la renaixentista. Suposa el desenvolupament propi i particular en terres valencianes de l'art gòtic, que va deixar la seua influència tant en l'arquitectura dels seus monuments religiosos i edificis civils, com en la pintura i l'escultura valenciana.
El gòtic valencià va néixer en el segon quart de segle xiii amb gran força, sobre el territori reconquerit. Es va desenvolupar durant el segle xiv i va arribar a la seua maduresa i màxima expressió en el segle XV, durant el gòtic tardà. El gòtic valencià va tenir una particular evolució que va ser duradora en el temps, diversa i variada.[1]
Es poden establir les següents característiques comunes dins del gòtic valencià:
El gòtic valencià es caracteritza en l'arquitectura pels seus salons i esglésies de gran amplitud horitzontal amb èmfasi en la part estructural recolzada en contraforts i decoracions mínimes i austeres.
Gairebé tots els edificis importants es troben en poblacions de certa importància, on es van aixecar en els segles xiii i xiv. Cal tindre present que en aquest temps, nombroses zones rurals del Regne de València eren habitades per musulmans. En aquest sentit, hi destaca la nombrosa representació del gòtic en la ciutat de València, i en segon rang, ciutats reials com Xàtiva, Castelló, Alacant, Morella, Oriola, Castellfabib, etc o senyorials com en el cas de Gandia o Sant Mateu.
Els arquitectes més destacats del gòtic valencià són Pere Compte, Francesc Baldomar, Pere Balaguer i Andreu Julià entre altres.
El gòtic valencià va ser habitual i comú a tot el Regne de València, sent molt nombrosos els exemples de l'arquitectura gòtica religiosa valenciana. Aquests són alguns dels més destacats:
Durant el segle xv el gòtic valencià es va emprar profusament amb mestria en l'arquitectura civil. L'exemple més universal és la Llotja de València (1482-1498) de l'arquitecte Pere Compte, declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
Les obres destacades dins l'arquitectura gòtica civil valenciana són nombroses.
El gòtic valencià es va caracteritzar per la poca influència que va tenir de l'arquitectura mudèjar. Tot i això, hi ha exemples molt interessants d'arquitectura mudèjar valenciana, que atesa la seua utilització ocasional són d'una gran singularitat.
València es convertiria en la seu de l'escola pictòrica més important de la pintura gòtica internacional a la península ibèrica. Al Museu de Belles Arts de València es troba la majoria de la pintura gòtica valenciana, a més de posseir la major col·lecció de pintura gòtica d'Espanya.
L'escola pictòrica del gòtic valencià tindria el seu focus principal a València i estaria composta per mestres com Lluís Dalmau, Llorenç Saragossa (Retaule de Xèrica), Pere Nicolau (retaule de Sarrión), l'alemany Marçal de Sax (gran retaule de Sant Jordi), Gonçal Peris, Miquel Alcanyís, Antoni Peris, Jaume Mateu o Joan Reixac.
A València van treballar també Lluís Alimbrot, de Bruges, coneixedor de l'obra de Jan van Eyck, establert a la capital del Regne de 1439 a 1460, Jacomart, a partir de 1451, autor del retaule de Catí, i Joan Reixac, a qui s'atribueix el retaule de Sant Martí, a la catedral de Sogorb. Així mateix, cal destacar la figura de Rodrigo d'Osona, amb el retaule del calvari de l'església de Sant Nicolau, de 1476, amb una forta influència de Rogier Van der Weyden; és figura clau en la transició cap a la pintura renaixentista, juntament amb Vicent Macip.
En la producció escultòrica del gòtic valencià cal destacar l'obra escultòrica de Pere Compte en edificis com la Llotja de la Seda i el claustre superior del Monestir de Sant Jeroni de Cotalba, entre altres edificis. Un altre exemple destacat és el sepulcre dels Vallterra-Fernández de Heredia a la catedral de Sogorb, que data de l'últim decenni del segle xiv.[2]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.