economista francès From Wikipedia, the free encyclopedia
François Quesnay (Méré (Yvelines), 4 de juny de 1694 - Versalles, 16 de desembre de 1774) va ser un economista francès de l'escola fisiocràtica, sent de professió metge cirurgià.[1] És conegut per publicar el Tableau économique l'any 1758, que va proporcionar els fonaments de les idees dels fisiòcrates.[2] Aquest va ser potser el primer treball que va intentar descriure el funcionament de l'economia d'una manera analítica i, com a tal, es pot considerar com una de les primeres contribucions importants al pensament econòmic. El seu ’‘Le Despotisme de la Chine, escrit el 1767, descriu la política i la societat xinesa, i el seu propi suport polític al despotisme il·lustrat.[3]
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 4 juny 1694 ![]() Méré (Regne de França) ![]() |
Mort | 16 desembre 1774 ![]() Versalles (Regne de França) ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Economia ![]() |
Ocupació | filòsof, cirurgià, naturalista, enciclopedista, economista, metge, escriptor ![]() |
Membre de | |
Moviment | Fisiocràcia ![]() |
Influències | |
Obra | |
Obres destacables
| |
Premis
|
François Quesnay era fill d'un advocat i petit terratinent. A l'edat de setze anys va començar el seu aprenentatge com a cirurgià, va marxar a París, on va estudiar medicina i cirurgia i, després d'obtenir la qualificació de mestre cirurgià es va establir en Mantes-la-Jolie. En 1737 va ser designat secretari perpetu de l'acadèmia de cirurgia fundada per François la Peyronie, i va passar a ser cirurgià del rei. Al 1744 es va graduar com a doctor de medicina, se li va concedir primer el càrrec de metge del rei per a més tard ser ascendit a primer mèdic consultor, instal·lant-se en el Palau de Versalles. Lluís XV tenia a Quesney en alta estima, i acostumava a anomenar-lo "el meu pensador"; quan li va atorgar títol nobiliari li assignaria com armes tres flors de pensament (en francès, com en català, la paraula que nomena a la planta, pensée també té el significat pensament), amb el lema Propter excogitationem mentisciti. [4]
Es va dedicar principalment als estudis econòmics, prenent part en les intrigues palatines, en les quals va estar perpètuament involucrat. Va conèixer –aproximadament en 1750– a Jean de Gournay (1712-1759), que també va ser un pioner del pensament econòmic, i al voltant d'aquesta parella es formaria progressivament el grup filosòfic dels economistes o fisiòcrates. Els homes més notables d'aquest grup de deixebles van ser el gran Mirabeau (autor de L'Ami des hommes, 1756–60, i Philosophie rurale, 1763), Nicolas Baudeau (Introduction a la philosophie économique, 1771), Guillaume François Le Trosne (De l'ordre social, 1777), André Morellet (més conegut per la seva polèmica amb Galiani sobre la llibertat del comerç dels cereals durant la Guerra de les farines), Lemercier de La Rivière i du Pont de Nemours. Adam Smith, durant la seva estada al continent amb el jove duc de Buccleuch el 1764–1766, va passar un temps a París, on va conèixer Quesnay i alguns dels seus seguidors; va retre un gran homenatge als seus serveis científics en la seva riquesa de les nacions.[5]
Quesnay es va casar el 1718 amb una dona anomenada Marianne Woodsen, i va tenir un fill i una filla; el seu nét del primer va ser membre de la primera Assemblea Legislativa. Va morir el 16 de desembre de 1774, després d'haver viscut prou per veure la seva gran alumna, Anne Robert Jacques Turgot, baronessa de Laune, en el càrrec com a ministre de Finances. El seu net seria membre de l'assemblea legislativa francesa.
Els seus escrits econòmics es recullen al 2n vol. dels Principaux économistes, publicat per Guillaumin, París, amb prefaci i notes d'Eugène Daire; també les seves Oeuvres économiques et philosophiques van ser recollides amb una introducció i una nota d'August Oncken (Frankfort, 1888); una reimpressió en facsímil del Tableau économique, del MS original, va ser publicat per la British Economic Association (Londres, 1895). Els seus altres escrits van ser l'article "Évidence" a l’Encyclopédie, i Recherches sur l'évidence des vérites geometriques, amb un Projet de nouveaux éléments de géometrie, 1773. L'Eloge de Quesnay va ser pronunciat a l’Acadèmia de Ciències per Grandjean de Fouchy (vegeu el Recueil d'aquesta Acadèmia, 1774, p. 134). Vegeu també FJ Marmontel, Mémoires; Memòries de Mme. du Hausset; H. Higgs, Els fisiòcrates (Londres, 1897).
El 1758 va publicar el Tableau économique (Taula econòmica), que va proporcionar els fonaments de les idees dels fisiòcrates. Aquest va ser potser el primer treball que va intentar descriure el funcionament de l'economia d'una manera analítica i, com a tal, es pot veure com una de les primeres contribucions importants al pensament econòmic.[6]
Les publicacions en què Quesnay va exposar el seu sistema van ser les següents: dos articles, sobre "Fermiers" i sobre "Grains", a l’Encyclopédie de Diderot i Jean le Rond d'Alembert (1756, 1757);[7] un discurs sobre la llei de la naturalesa a la Physiocratie de Dupont de Nemours (1768); Maximes générales de gouvernement economique d'un royaume agricole (1758), i el simultàniament publicat Tableau économique avec son explication, ou extrait des économies royales de Sully (amb el famós lema, Pauvres paysans, pauvre royaume; pauvre pauvre, roi); Dialogue sur le commerce et les travaux des artisans; i altres peces menors.
El Tableau économique, encara que a causa de la seva sequedat i forma abstracta va tenir poc favor general, es pot considerar el principal manifest de l'escola. Va ser considerat pels seguidors de Quesnay com a dret a un lloc entre els principals productes de la saviesa humana, i el més gran Mirabeau l'anomena, en un passatge citat per Adam Smith,[5] com un dels tres grans invents que han contribuït. la majoria a l'estabilitat de les societats polítiques, les altres dues són les de l'escriptura i les dels diners. El seu objectiu era mostrar per mitjà de determinades fórmules la manera com els productes de l'agricultura, que és l'única font de riquesa, es distribuirien en un estat de perfecta llibertat entre les diverses classes de la comunitat (és a dir, les classes productives dels propietaris i conreadors de terres, i la classe improductiva formada per fabricants i comerciants), i representar per altres fórmules els modes de distribució que tenen lloc sota sistemes de restricció i regulació governamentals, amb els mals resultats que sorgeixen per a tota la societat de diferents graus d'aquestes violacions de l'ordre natural. De les concepcions teòriques de Quesnay es dedueix que l'únic que mereix la sol·licitud de l'economista pràctic i de l'estadista és l'augment del producte net; i dedueix també el que Smith va afirmar després, no del mateix motiu, que l'interès del terratinent està estrictament i indissolublement connectat amb l'interès general de la societat. Una petita edició de luxe d'aquesta obra, amb altres peces, es va imprimir l'any 1758 al Palau de Versalles sota la supervisió immediata del rei, alguns dels fulls, es diu, havent estat estirats per la mà reial. Ja l'any 1767 el llibre havia desaparegut de la circulació, i ara no es pot procurar cap exemplar; però, la seva substància s'ha conservat a l’Ami des hommes de Mirabeau i a la Physiocratie de Dupont de Nemours.
Quesnay és conegut pels seus escrits sobre la política i la societat xinesa. El seu llibre Le Despotisme de la Chine, escrit l'any 1767, descriu les seves opinions sobre el sistema Imperial xinès.[3] Va ser partidari del concepte meritocràtic de donar poder polític als estudiosos, sense l'aristocràcia feixuga que caracteritzava la política francesa i la importància de l'agricultura per al benestar d'una nació. Gregory Blue escriu que Quesnay "va elogiar la Xina com a despotisme constitucional i va defensar obertament l'adopció d'institucions xineses, inclòs un sistema estandarditzat d'impostos i una educació universal". Blue especula que això podria haver influït en l'establiment el 1793 de l'Assentament Permanent a Bengala per part de l’Imperi Britànic.[8] Els interessos de Quesnay per l'orientalisme també han estat font de crítiques. Carol Blum, al seu llibre Strength in Numbers sobre la França del segle XVIII, titlla Quesnay d'"apologista del despotisme oriental ".[9]
A causa de la seva admiració pel confucianisme, els seguidors de Quesnay li van atorgar el títol de "Confucius d'Europa".[10] L'enamorament de Quesnay per la cultura xinesa, tal com la descriuen els jesuïtes, el va portar a persuadir el fill de Lluís XV perquè reflectís el "llaurament de la terra sagrada" per part de l'emperador xinès per simbolitzar el vincle entre el govern i l'agricultura.[11]
Quesnay va reconèixer tres classes econòmiques a França: la classe "propietària" formada només per terratinents, la classe "productiva" dels treballadors agrícoles i la classe "estèril" de comerciants. Quesnay no veia cap benefici per a la classe estèril i creia que allò productiu era important. Quesnay considerava l'agricultura francesa endarrerida i improductiva en comparació amb la Gran Bretanya durant el temps que residia al Palau de Versalles. Tot i residir al Palau, Quesnay creia que l'agricultura era el cor de l'economia i tenia una importància especial per a ell. Quesnay va argumentar que els impostos sobre els conreadors només són perjudicials per a la societat, ja que aquests impostos reduiran l'incentiu per a la producció agrícola. Gravar els propietaris (titulars de la propietat) no destrueix els mitjans de producció, és a dir, no hi ha una disminució de la producció. Quesnay volia que els propietaris suportessin tota la càrrega de l'impost al país, ja que gravar els conreus és una conseqüència negativa per a tothom. L'eliminació dels incentius dels conreadors redueix la producció agrícola i l'excedent agrícola que es creu que Quesnay és el cor de l'economia. Quesnay també es va oposar als impostos indirectes en contrast amb els impostos directes. Aquests "imposts indirectes" són col·locats al públic francès per propietaris la cobdícia dels quals exigeix la immunitat fiscal. Els impostos directes sobre els propietaris no tenen cap impacte en la reproducció i el declivi econòmic. Reduir els impostos indirectes i augmentar els impostos directes ofereix als francesos un excedent d'agricultura i el finançament que el país necessita. Tanmateix, aquesta opinió no era molt popular entre els rics amb els quals Quesnay passava temps regularment. Va passar una part del seu temps tement per la seva vida al Palau.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.