Flexió
From Wikipedia, the free encyclopedia
La flexió és el procediment morfològic d'algunes llengües per formar noves paraules a partir d'un lexema al qual s'afegeixen morfemes flexius. Es diferencia de la derivació pel fet que aquests morfemes aporten informació merament gramatical i no canvien el significat del mot original ni la categoria gramatical. El conjunt de formes flexionades constitueix un paradigma.[1]
![]() |
Per a altres significats, vegeu «Flexió (desambiguació)». |
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e0/Flexi%C3%B3_of_word_Gat.jpg/640px-Flexi%C3%B3_of_word_Gat.jpg)
Nota: A la imatge el color del llacet simbolitza el sexe del felí.
La flexió contribueix a l'economia del llenguatge, ja que parteix d'un nombre d'elements gramaticals fixos (els morfemes flexius) que aporten la informació necessària per a la concordança dins l'oració, sense necessitat de memoritzar noves paraules per a cada context, com passa en els mots irregulars (cal saber que «dona» és el femení d'«home», per exemple, però en la majoria de casos serà suficient saber que les paraules femenines solen acabar en -a i així no cal aprendre «nena» de manera separada a «nen»).[2]
La flexió es pot definir també com l'alteració que experimenten les paraules mitjançant morfemes constituents segons el significat gramatical o categòric per expressar les seves diferents funcions dins de l'oració i les seves relacions de dependència o de concordança amb altres paraules o elements oracionals.[2]