polític brasiler From Wikipedia, the free encyclopedia
Fernando Haddad (nascut el 25 de gener de 1963) és un acadèmic i polític brasiler d'origen libanès. Va ser Ministre d'Educació en el gabinet de Dilma Rousseff.[1] Va renunciar per postular-se com a alcalde de São Paulo.[2]
![]() (2023) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 25 gener 1963 ![]() São Paulo (Brasil) ![]() |
Ministre d'Hisenda del Brasil | |
1r gener 2023 – ← Paulo Roberto Nunes Guedes | |
Alcalde de São Paulo | |
1r gener 2013 – 1r gener 2017 ← Gilberto Kassab – João Doria → | |
Ministre d'Educació del Brasil | |
1r gener 2011 – 23 gener 2012 | |
Ministre d'Educació del Brasil | |
29 juliol 2005 – 1r gener 2011 ![]() | |
Dades personals | |
Residència | São Paulo ![]() |
Religió | Cristianisme ortodox ![]() |
Formació | Universitat de São Paulo Colégio Bandeirantes de São Paulo (en) ![]() ![]() |
Activitat | |
Lloc de treball | São Paulo Brasília ![]() |
Ocupació | polític, advocat, economista ![]() |
Ocupador | Universitat de São Paulo ![]() |
Partit | Partit dels Treballadors ![]() |
Participà en | |
16 gener 2023 | Trobada Anual del Fòrum Econòmic Mundial de 2023 ![]() |
Premis | |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Va ser elegit en la segona volta de les eleccions, amb més de 55,94% dels vots vàlids, derrotant el candidat de la dreta, José Serra.[3]
Haddad té un mestratge en Economia i un doctorat en Filosofia de la Universitat de São Paulo.[4] Ha dedicat gran part de la seva carrera al servei públic: ha estat consultor de la Fundació Institut de Recerques Econòmiques, un institut d'investigació econòmica amb seu a la Facultat d'Economia, Negocis i Comptabilitat de la Universitat de São Paulo,[5] cap de personal de la Secretaria de Desenvolupament Econòmic i d'Hisenda del municipi de São Paulo,[5] i un assessor especial del Ministeri de Planificació, Pressupost i Gestió.[5] També és professor al Departament de Política de la Universitat de São Paulo.[6]
Haddad va assumir el lloc ministerial d'Educació el 29 de juliol de 2005, quan el seu predecessor, Tarso Genro, va deixar el càrrec per convertir-se en el president del Partit dels Treballadors.[5]