ciència auxiliar de la investigació de la història que determina l'autenticitat o la falsedat dels documents de naturalesa jurídica From Wikipedia, the free encyclopedia
La diplomàtica és la ciència auxiliar de la investigació de la història[1] que determina l'autenticitat o la falsedat dels documents de naturalesa jurídica produïts en qualsevol època.[2] S'arriba a especialitzar segons tipus de documents, institució d'on procedeix, i època.[3]
La diplomàtica s'interessa per l'estudi d'aquells documents amb una natura i un valor jurídic, administratiu, historic, o testimonial, així com pel coneixement dels elements contextuals, formals i essencials que li confereixen un caràcter probatori i una força legal. A part d'aquests valors en els documents també pot ser valuós en sentit filològic, lingüístic, literari, judicial, econòmic, institucional, polític, religiós, històric, cultural, sigil·logràfic, arxivístic, etc., dels quals s'ocupa la diplomàtica.
Ja des de l'època clàssica s'utilitzaven mètodes empírics per tal de provar l'autenticitat de documents i de còpies, com la carta partida. L'estudi sistemàtic i científic va començar amb la publicació del llibre De re diplomatica (llatí), el 1681 pel monjo Jean Mabillon (1632-1707), quan els seus superiors li van demanar estudiar l'autenticitat de documents merovingis del jesuïta Daniel van Papenbroeck.[4][5][6]
El 1992 s'utilitzà per primera vegada a l'àmbit de la diplomàtica un llenguatge de marques, concretament un Document Type Definition. Des d'aleshores, com el 2008, s'utilitzà la tecnologia dels llenguatges de marques per a la descripció de documents legals: s'utilitza Text Encoding Initiative i Encoded Archival Description.[7]
L'arxivística utilitza la diplomàtica per a la "identificació, valoració, disposició, i descripció dels documents".[8]
Quan els documents legals estan encriptats s'empra la criptografia diplomàtica per a encriptar-los desencriptar-los: en el cas de la desencriptació s'utilitza la "imaginació, un sentit lògic-crític dels mètodes historiográfics i les tècniques criptoanalítiques.[9]
La diplomàtica en estudiar els documents, en certa manera, els critica, és a dir, no sols equival a jutjar la seva autenticitat o falsedat, sinó també a conèixer-ne el valor en vista dels caràcters intrínsecs i extrínsecs que ofereix. Aquesta crítica, si ha de ser completa, inclou tres funcions:
Hi ha dos mètodes que s'utilitzen en conjunt: el genèric-comparatiu i l'analític-crític documental. La finalitat d'aquests mètodes és establir la gènesi del document, determinar l'autenticitat i a quina tipologia pertany.[10] Els principis metodològics pretenen:
Els principis metodològics són:
Una actualització de la metodologia l'aportà Sebánek el 1959 amb l'estudi de les "condicions on un membre d'una classe social dona, rep, conserva i utilitza un document".[14]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.