El Concert per a fagot en si bemoll major, K. 191, escrit el 1774 per Wolfgang Amadeus Mozart, és la peça més estàndard en tot el repertori de fagot.[1] Gairebé tots els fagotistes professionals realitzen l'obra en alguna etapa de la seva carrera, i és probablement una de les peces més sol·licitades a les audicions d'orquestra - generalment es demana que el músic toqui els extractes del concert dels primers dos moviments.
Forma musical | bassoon concerto (en) ![]() ![]() |
---|---|
Tonalitat | si bemoll major ![]() |
Compositor | Wolfgang Amadeus Mozart ![]() |
Llengua | contingut no lingüístic ![]() |
Catalogació | Köchel catalogue (1st edition) (en) ![]() Köchel catalogue (6th edition) (en) ![]() ![]() |
Instrumentació | orquestra i fagot ![]() |
Encara que s'ha perdut l'autògraf, es coneix la data exacta de la seva finalització: 4 de juny de 1774.[2]
Mozart va escriure el Concert per a fagot quan tenia 18 anys, i va ser el seu primer concert per a instruments de vent.[3] Tot i que es creu que va ser encarregat per un aristòcrata aficionat fagotista Thaddäus Freiherr von Dürnitz, que tenia setanta-quatre obres de Mozart, aquesta és una afirmació que és recolzada per poques proves.[4] Els erudits creuen que Mozart va escriure tal vegada tres concerts per a fagot, però que només el primer ha sobreviscut.
L'obra es divideix en tres moviments:
- I. Allegro
- II. Andante ma Adagio
- III. Rondo: tempo di menuetto
El primer moviment està escrit en la forma sonata com una introducció orquestral. El segon moviment és un moviment lent i líric que conté un tema que més tard va aparèixer a l'ària de la comtessa Porgi, Amor, al començament del segon acte de l'òpera de Mozart, Le nozze di Figaro. El moviment final és en forma de rondó i és probablement una reminiscència d'una dansa de l'època.