From Wikipedia, the free encyclopedia
Casa Professa és la denominació d'un tipus d'establiment jesuïta, pel qual es va buscar una denominació diferenciada de la de convent o monestir que utilitzen altres ordes religiosos. També es diferencien explícitament d'un altre tipus d'establiment jesuïta: els col·legis. A causa de les vicissituds històriques que va sofrir la Companyia de Jesús, solen haver estat destinats a altres usos. Jurídicament, aquest tipus de residències va desaparèixer al segle xx, encara que el seu nom s'hagi conservat en algunes d'elles.[1]
En les Constitucions[2] Ignasi de Loiola introdueix la diferenciació entre "col·legis" i "cases" o "residències".[3] Segons els propòsits del fundador de la Companyia, les cases professes no haurien de tenir cap renda estable, regint-se pels principis de la pobresa radical i depenent de les donacions de benefactors. Els sacerdots jesuïtes que residissin en elles, tots ells profesos del quart vot, exercirien el seu ministeri espiritual i pastoral de manera totalment gratuïta.[4] Els col·legis sí que podrien disposar de rendes pròpies.[5] L'articulació d'ambdues institucions sembla haver estat suggerida per Diego Laínez.
Ja en 1555 Ignacio va expressar (en una carta a Francesc de Borja) la seva preferència per donar prioritat a la fundació de col·legis enfront de les cases professes.[6] A la seva mort, en 1556, només hi havia dues d'elles: la de Roma (fundada en 1540), on ell mateix residia, amb 60 membres; i la de Lisboa (1542), amb 22. Per a aquestes dates hi havia ja 46 col·legis. En l'època de Laínez no es va fundar cap, mentre que en la de Francisco de Borja (quan ja hi havia més de cent col·legis) es van fundar cinc: la de Toledo (1566), la de Valladolid (1567), la de Venècia (1570), la de Burgos (1571) i la de Milà (1572). En l'època de Everardo Mercuriano es van fundar altres cinc: la de Nàpols (1579), la de València (1579), la de Sevilla (1580), la de París (1580) i la de Goa (1580). En l'època de Claudio Acquaviva es va arribar al nombre de 23 cases professes, amb la fundació de la d'Anvers (1616); per llavors hi havia 372 col·legis, 41 "noviciats" i 123 residències d'altres tipus.[7] Cap a 1626, en l'època de Muzio Vitelleschi, van arribar a explicar-se 26 cases professes; des de llavors fins a la supressió de la companyia en 1773 el seu nombre es va estabilitzar entorn de 24, procurant que hi hagués una a cada província de la Companyia de Jesús. Per la seva banda, el nombre dels col·legis i "escolasticados" era de diversos centenars, havent-hi també nombroses "residències apostòliques" en ciutats de diversa importància i missions jesuïtes anés d'Europa.[8]
La primera a reobrir-se va ser la de Palerm (1805); i la de Roma es va restablir amb la restauració de la Companyia en 1814. Més endavant es van reobrir la de Nàpols (1820) i la de Milà (1842). La impossibilitat de continuar amb el concepte tradicional de "pobresa" en el nou context social (intents frustrats a Lió i Marsella) va impulsar un canvi de règim (amb Franz Xaver Wernz en la XXV Congregació General, de 1906- i el papa Pío X -autorització de 1907-) que va permetre l'augment en el nombre de les cases professes: València (1907), Viena (1911), Madrid (1911) i Bilbao (1913).
Noves modificacions reglamentàries, a conseqüència del Concili Vaticà II, es van efectuar en les Congregacions Generals XXXI i XXXII (1965-1966 i 1974-1975). En les Normes Complementàries de 1995, text jurídic que interpreta i adapta les Constitucions, ja no s'esmenta a les cases professes, amb el que es pot considerar desaparegut el concepte.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.