gènere musical From Wikipedia, the free encyclopedia
La música lleugera (en anglès: easy listening, incloent-hi també el terme mood music[1]) és un gènere de música popular[2][3][4] i de format radiofònic, que es caracteritza per tenir melodies simples, enganxoses i relaxades, amb harmonitzacions senzilles i instrumentació poc cridanera, que va evolucionar a partir de la música swing i la composta per a big band, i que la seva màxima popularitat va tenir lloc entre els anys 50 i 70 del segle xx.[5] Està relacionat amb la música Middle of the road (MOR)[6] i inclou enregistraments instrumentals de estàndards, cançons d'èxit, veus no rock i versions instrumentals de cançons populars de rock seleccionades. Es concentra principalment en la música anterior a l'era del rock and roll, característicament en la música dels anys 40 i 50. Es va diferenciar del format majoritàriament instrumental de música bella per la seva varietat d'estils, incloent un percentatge de veus, arranjaments i tempos per adaptar-se a diverses parts del dia d'emissió. El gènere inclou dos tipus diferents: l'instrumental i el vocal.
![]() | |
Origen | Estats Units d'Amèrica ![]() |
---|---|
Creació | 1948 ![]() |
Part de | música popular ![]() |
La música senzilla d'escoltar sovint es confon amb la música lounge, però tot i que era popular en alguns dels mateixos llocs, estava pensada per a ser escoltada per gaudir més que com a so de fons.
El terme «música lleugera» s'ha associat erròniament amb gèneres com ara el soft rock, el soft pop, el jazz i fins i tot a la música new age, i això perquè la seva definició ha de ser necessàriament bastant àmplia.
El terme easy-listening és similar a allò que hom ha denominat lounge music (‘música per a saló’) o core lounge, tot i que aquestes formes musicals estan més relacionades amb el jazz en comparació amb la big band i el swing. Hom es refereix sovint a l'easy-listening com a nostalgic music, ja que hi tendeixen els oients de més edat.
En certs àmbits, la música lleugera és considerada kitsch (de mal gust).
En anglès se la denomina
Als països angloparlants també està relacionada amb la beautiful music (‘música bonica’) i la light music (‘música lleugera’). La beautiful music és un subgrup de música lleugera, que -en ser un format de ràdio-, té estàndards rígids d'instrumentació (per exemple: poc o gens de saxo) i restriccions sobre quantes obres vocals es poden emetre per hora. De vegades se l'anomena Nostalgia music («nostalgia» en castellà en l'original).
Freqüentment les cançons de música lleugera són versions instrumentals de cançons populars dels anys seixanta i setanta. El format de ràdio «música lleugera» ha estat gairebé completament reemplaçat pel format Lite AC (forma col·loquial de light adult contemporary music (música contemporània lleugera per a adults).[7]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.