escriptor kenyà From Wikipedia, the free encyclopedia
Binyavanga Wainaina (Nakuru, 18 de gener de 1971 - Nairobi, 21 de maig de 2019) va ser un escriptor, periodista i guanyador del Premi Caine d'escriptura africana l'any 2002. El 2003, va ser l'editor fundador de Kwani? una revista literària. L'abril de 2014, Time va incloure a Wainaina en el seu Time 100 anual com una de les «persones més influents del món».[1]
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 18 gener 1971 ![]() Nakuru (Kenya) ![]() |
Mort | 21 maig 2019 ![]() Nairobi (Kenya) ![]() |
Causa de mort | accident vascular cerebral ![]() |
Formació | Universitat d'Ànglia de l'Est Mang'u High School Universitat de Transkei Escola Lenana ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Activitat literària i periodisme ![]() |
Ocupació | periodista, escriptor ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() |
Binyavanga Wainaina va néixer el 18 de gener de 1971 a Nakuru, a la província de la Vall del Rift, Kenya.[2][3] Va assistir a l'escola primària Moi a Nakuru, a l'escola secundària Mangu a Thika i a l'escola Lenana a Nairobi. Més tard va estudiar comerç a la Universitat de Transkei a Sud-àfrica, on va anar a viure l'any 1991.[2][4] Va completar un màster en escriptura creativa a la Universitat d'East Anglia el 2010.[5]
El seu primer llibre, un llibre de memòries titulat One Day I Will Write About This Place, es va publicar el 2011. El gener de 2014, en resposta a una onada de lleis anti-gai aprovades a Àfrica, Wainaina va anunciar públicament que era gai i va escriure primer un assaig que va descriure com un «capítol perdut» de les seves memòries del 2011 titulat Sóc homosexual, mare, i després va piular: «Sóc, per a qualsevol persona confús o en dubte, un homosexual. Gai i bastant feliç».[6][7][8]
Després de la seva educació, Wainaina va treballar a Ciutat del Cap durant alguns anys com a escriptor de viatges i crític gastronòmic autònom.[9]
El juliol de 2002 va guanyar el Premi Caine pel seu conte Discovering Home[10][11] (els jutges eren Ahdaf Soueif, Margaret Busby, Jason Cowley i Abdulrazak Gurnah).[12] Wainaina va ser l'editor fundador de Kwani?,[13][14] una revista literària de l'Àfrica oriental que va sorgir d'una revolució artística que va començar el 2002.[15] Fundada el 2003, Kwani? des d'aleshores s'ha convertit en una font important de nous escrits d'Àfrica;[13] Yvonne Owuor també va escriure per a la revista i va guanyar el Premi Caine el 2003.[16]
L'assaig satíric de Wainaina Com escriure sobre l'Àfrica, publicat a la revista Granta l'any 2005,[17] va cridar gran atenció.[18][19] Wainaina va resumir la manera com els mitjans occidentals han reforçat els estereotips i les idees preconcebudes d'Àfrica dient que la seva representació era que: «S'ha de tractar Àfrica com si fos un país... [de] 900 milions de persones que estan massa ocupades morint gana i morint i lluitant i emigrant per llegir el teu llibre».[20]
El 2003, va rebre un premi de l'Associació d'Editors de Kenya pels seus serveis a la literatura keniana.[21] Va escriure per a The EastAfrican, National Geographic, The Sunday Times (Sud-àfrica), Granta, The New York Times, Chimurenga i The Guardian (Regne Unit).[21][22][23][24][25]
El 2007, Wainaina va ser escriptor resident a Union College de Schenectady, NY (EUA). A la tardor de 2008, va estar com a resident al Williams College, a Williamstown, Massachusetts, on feia classes, feia conferències i treballava en una novel·la. Va ser Bard Fellow i director del Centre Chinua Achebe de Literatura i Llengües Africanes del Bard College.[26]
Wainaina va recollir més de 13.000 receptes d'arreu d'Àfrica i va ser un expert en cuina africana tradicional i moderna.[27]
El gener de 2007, Wainaina va ser nominat pel Fòrum Econòmic Mundial com a «Young Global Leaders», un premi atorgat a la gent «pel seu potencial per contribuir a donar forma al futur del món». Posteriorment, va declinar el premi. En una carta a Klaus Schwab i a la reina Rània de Jordània, va escriure:[28]
« | Suposo que la majoria, com jo, tenen la temptació d'anar de totes maneres perquè aconseguirem que ens «validin» i brillarem amb el tipus d'autofelicitació que només pot ser atorgada per persones molt visibles i significatives a nivell mundial, i també estem temptats d'anar a parlar amb persones espectaculars i brillants: els nostres «companys». Aconseguirem la credibilitat institucional global per la nostra feina, ja que hem estat ungits per una institució davant la qual molts països i presidents s'inclinen. El problema aquí és que sóc escriptor. I encara que, com molts, vaig a dormir a la nit fantasejant amb la fama, la fortuna i la credibilitat, el més valuós en el meu ofici és intentar, tot el temps, mantenir-me solt, independent i creatiu... seria un acte de gran fraudulència per mi acceptar la trillada idea que «incidiré significativament en els afers mundials». |
» |
L'1 de desembre de 2016, Dia Mundial de la Sida, Wainaina va anunciar al seu perfil de Twitter que era seropositiu, «i feliç».[14] El 2018, va anunciar que l'any següent es casaria amb la seva parella estable.[14][30]
Wainaina va morir, als 48 anys d'edat, després d'un ictus la nit del 21 de maig de 2019, a l'hospital Aga Khan de Nairobi, segons fonts informatives i familiars.[31][32] Va patir diversos ictus des del 2016.[9][33]