Agnès Armengol i Altayó, també coneguda com a Agnès Armengol de Badia, (Sabadell, agost de 1852 - Sabadell, 30 de gener de 1934), va ser una escriptora, pianista, compositora i promotora de la participació de les dones en el moviment catalanista.[1][2]
Filla d'una família de fabricants tèxtils, va aprendre les primeres lletres al col·legi de les Escolàpies de Sabadell i després continuà els estudis a Barcelona i a l’internat occità Pension Catalane, de Castres. En aquests anys es formà en educació musical i començà a manifestar els seus dots d'escriptora i de música i compositora.[3]
Notable pianista, signava les seves primeres composicions musicals amb el pseudònim de Graziel·la, inspirada en el nom d'una de les seves obres preferides, la novel·la romànticaGraziella (1849), d'Alphonse de Lamartine. Amb aquest nom es presentà a diversos concursos musicals, on obtingué alguns premis. És recordada especialment per Suspirs, que fou premiada en un concurs musical de Chicago l’any 1893.[3][4]
Va morir a Sabadell als vuitanta-dos anys i el seu enterrament va constituir a Sabadell una manifestació de dol popular. El Fons Agnès Armengol i Altayó és a la Fundació Bosch i Cardellach de Sabadell. Un carrer de la ciutat i una escola porten avui el seu nom.[2][3][6]
Obres
Lays
Ramell de Semprevives (poesies) Agnès Armengol i Altayó, a Feminal, núm. 122, de 24 de juny de 1917
Garrigosa Massana, Maria Teresa. Les compositores catalanes del segle XIX(tesi). Departament d’Art i Musicologia. Universitat Autònoma de Barcelona,novembre de 2019,p.215-222.