From Wikipedia, the free encyclopedia
Melanholija (od grčkog μέλας "crna" i χολή "žuč") je psihičko stanje depresije bez specifičnih razloga. Ono karakterizira nedostatak entuzijazma i spremnosti da se organizam aktivira u cjelini.
Ovaj članak ili neki od njegovih odlomaka nije dovoljno potkrijepljen izvorima (literatura, veb-sajtovi ili drugi izvori). |
Termin 'melanholija' prvi je upotrijebio Hipokrat koji ju je opisao kao bolest. On je stvorio teoriju o četiri tjelesna raspoloženja koja su uzrok prisustva četiri tjelesna soka (krv, sluz, crna i žuta žuč). Ravnoteža ili neravnoteža u zdravlju, bolest i bol osobe te utjecaj Saturna na slezenu da luči više crne žuči, sve to dovodi do promjene raspoloženje i do stanja melanholije.
Tokom renesanse i romantizma melanholija je pozdravljana kao bolest, te smatrana iskustvom koje obogaćuje dušu.
Sigmund Freud, u svojim studijama o superegu, je suočen s nečim što je u to vrijeme već bilo poznato pod nazivom 'melanholija'. Prema Freudu, melanholija je kao proces žalosti, ali bez nužno postojanog gubitka. Osobe sa simptomima melanholije govore o sebi kao o "beskorisnim", "nesposobnim za ljubav", "nesposobnim za činiti nešto dobro, ili dobro za druge", kao "razdražljivim" s "dosadnim navikama" i drugim karakteristikama gdje je vrijednost "unutrašnjeg" često umanjena lažnim izjavama.
Prema klasifikaciji DSM IV, za dijagnozu melanholije potrebno je: