From Wikipedia, the free encyclopedia
Педро II Арагонски (на испански: Pedro II el Católico, на каталонски: Pere el Catòlic) e 8-ият крал на Арагон, граф на Барселона като Педро I (Пере I), а също така и сеньор на Монпелие (1196 – 1213).
Педро II Арагонски Pero II o Catolico | |
8-и крал на Арагон | |
![]() | |
Роден |
1177 г.
|
---|---|
Починал | 12 септември 1213 г.
|
Погребан | Испания |
Религия | християнство |
Управление | |
Период | 1196 – 1213 |
Предшественик | ![]() |
Наследник | ![]() |
Други титли | граф на Барселона; сеньор на Монпелие |
Герб | |
![]() | |
Семейство | |
Род | Дом Барселона |
Баща | Алфонсо II Арагонски |
Майка | Санча Кастилска |
Братя/сестри | Констанца Аргагонска |
Съпруга | Мария дьо Монпелие (15 юни 1204 – 21 април 1213) |
Деца | Хайме I Арагонски |
Педро II Арагонски в Общомедия |
Роден е през 1178 г. в Уеска като син на Алфонсо II Арагонски, 7-и крал на Арагон, и на Санча Кастилска, дъщеря на краля на Кастилия Алфонсо VII.
Коронясан е през 1196 г. след смъртта на баща си. Заварва държавата в затруднено положение. Новоприсъединените територии от Франция се бунтуват непрекъснато и установяването на кралската власт е почти невъзможно. Главна причина за това е липсата на финансови средства и все по-голямата задлъжнялост на кралската хазна.[1]
През 1204 г. е коронясан в Рим за крал на Арагон от папа Инокентий III и става васал на Ватикана, дължащ ежегоден данък. Така Педро II става първият арагонски крал, коронясан лично от папата.[2]
Педро през 1204 г. се жени за Мария дьо Монпелие, дъщеря на господаря на МонпелиеГийом VIII и византийската принцеса Евдокия Комнина.
От този брак се раждат:
Кралят обаче се отнася лошо със съпругата си и тя заминава в Рим, за да се оплаче от него на папата. През 1213 г. тя умира неочаквано в Рим само на 33 години, а слуховете са, че Педро II е пратил отровители, за да я убият.
През 1209 г. папа Инокентий III обявява Албигойския кръстоносен поход срещу катарите в Лангедок (Южна Франция) и техните покровители, в случая граф Раймон IV Тулузки – зет на Педро II.[3] Кралят има и други интереси в Южна Франция и много васали. Затова първоначално спазва неутралитет по отношение на кръстоносците.[4] През 1211 г. даже приема водача на кръстоносния поход Симон дьо Монфор и обещава да ожени сина си Хайме I за дъщеря му. Престолонаследникът на Арагон даже е изпратен като заложник при Монфор.[5]
През 1212 г. папа Инокентий III обявява на Пиренейския полуостров кръстоносен поход против маврите – в случая династията на Държавата на Алмохадите, владеещи много земи на полуострова.[6] Походът е оглавен от кастилския крал Алфонсо VIII, подкрепян от кралете Педро Арагонски, кралете на Леон и на Португалия, Санчо VII, крал на Навара, също рицарски ордени и многочислени рицари както от Испания, така и от Южна Франция.
Кулминацията на военните действия е битката при Лас Навас де Толоса на 16 юли 1212 година. Педро II довежда 3000 рицари и отряд арбалетчици и командва левия фланг на кръстоносците. В резултат на битката халифът на Ал-Мохадите Якуб ан-Насир уплашен бяга в Мароко. Обединените християнски сили разгромяват маврите, а моментът се смята за повратен в Реконкистата.
След участието си в битката при Лас Навас де Толоса срещу маврите през 1212 г. Педро II е помолен от гражданите на Тулуза да стане техен защитник и той се съгласява. В началото на 1213 г. той се явява на църковния събор в Лавор, за да се застъпи за лангедокските аристократи, но усилията му са безуспешни. Така Педро II e принуден да тръгне с армията си в защита на катарите.
На 13 септември 1213 г. при обсадата на замъка Мюре близо до Тулуза, кралят загива в сражение, а кръстоносците на Симон де Монфор печелят битката.[7][8]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.