Ло́джия (от италиански: Loggia, от латински: Logeum – скеле, платформа на театралната сцена) е част от сграда, която е частично отворена от една, по-рядко от две, страни (ъглова лоджия), но за разлика от балконите и терасите не излиза извън вертикалната проекция на основата на сградата, като е разположена от вътрешната страна на нейните фасади.[1][2][3]
Сградата на общината в Познан с лоджии на първите три етажаЛоджии на кметството в Познан (от 16 век)Лоджия Ланци, Флоренция, 1376 – 1382
В жилищната архитектура на XX–XXI век името „лоджия“ се доближава до концепцията за модифициран балкон, вдлъбнат в стената и отворен само от едната страна, понякога остъклен [4]. Подобно идентифициране на лоджия и балкон е неточно от гледна точка на историята и теорията на архитектурата, тъй като исторически лоджиите възникват като галерии на първия етаж на италианските палацо, отворени към пространството на улица или градски площад.[5][6]
Галерия в стил северноиталианска готика, неточно наричана лоджия – Замък Буонконсильо, Тренто, Италия
Двуетажна галерия, подобна на лоджия във вътрешния двор на Палацо Брера в Милано, Италия. Архитект Г. Пиермарини, 1780.
Лоджия на жилищна сграда в Буенос Айрес, Аржентина
Мозайка на главния кораб на базиликатаСант Аполинаре Нуово в Равена, Италия. Изобразява аркадата на двореца на Теодорих. Вместо образите на арианските светци, унищожени през VI век, в празните арки са изобразени драперии.
Република България. Закон за устройство на територията// lex.bg. lex.bg,2011.Посетен на 16 февруари 2012.„Лоджия“ е използваема площ, открита от външната си страна и включена в общия обем на сградата.
Власов В. Г. Лоджия // Власов В. Г. Новый энциклопедический словарь изобразительного искусства. В 10 т. – СПб.: Азбука-Классика. – Т. V, 2006. – С. 126