Кривопаланчани (единствено число кривопаланчанец/кривопаланчанка) са жителите на град Крива паланка, Северна Македония. Това е списък на най-известните от тях.
Михалко Мазаков – борец за самостоятелна българска църква и училище в Крива Паланка и член на местния революционен комитет, основан от Васил Левски, с двамата му сина Георги (отляво) и Петър (отдясно).[1]
Хажи поп Алекси, гъркомански свещеник в Крива паланка между 1850 и 1870 година, спомоществувател за „Житие св. Григория Омиритскаго“ на Аверкий Попстоянов (1852) и „Священное и божеств. евангелие“ на Павел Божигробски (1858)[2]
Магдалена Григорова Бакалова (1910 –?), българска просветна деятелка, емигрира в България в 1924 г., завършва Педагогическото училище в Самоков, до 1944 година учителка в Богослов, Кюстендилско, а след това работи в София, от 1945 г. членка на БКП, в 1946 година е инициатор за създаването на първата ученическа занималня в София, в която работи до пенсионирането си в 1960 г.[15]
Максим Савов, майстор строител, участвал в строежа на катедралата „Св. Александър Невски“ в София.[16]
Манасий Лучански (1870 – 1913), български революционер, ръководител на комитета на ВМОРО в Узункюпрю
Янко Палигора (1920 – 1944), югославски партизанин. Убит през 1944[27].
Опълченци от Крива паланка
Алекси Димитров, родом от Кривопаланечко[28] или Крива паланка,[29] IV[28] и V опълченска дружина,[29] умрял в София в 1915 г.[28]
Димитър Иванов, II опълченска дружина, умрял преди 1918 г.[30]
Сокол Иванов, на 28 април 1877 година е зачислен в I рота на I опълченска дружина, на 25 юни 1877 година е преведен в I рота на VII дружина, на 5 август се връща в I дружина, напуска Опълчението на 6 октомври 1877 година,[31] умрял преди 1918 г.[32]
Македоно-одрински опълченци от Крива паланка
Алекси Анастасов, 1 рота на 10 Прилепска дружина[33]
Васил Давидов Попдимитров (1883 –?), завършил Богословския факултет в Черновиц в 1910 г.[9], македоно-одрински опълченец, нестроева рота на 2 скопска дружина[34]
Васил Шанев Тотев (1883 – след 1943), македоно-одрински опълченец, служи в Огнестрелния парк, 2-ра рота на 9-а велешка дружина; на 11 април 1943 година като жител на Скопие подава молба за българска народна пенсия, в която пише „през целия си живот мисълта и идеалът ми е бил свободата на българския македонски народ“; молбата е одобрена и пенсията е отпусната от Министерския съвет на Царство България[35]
Йордан Ангелов, 29-годишен, каменар, ІІ отделение, 2 рота на Лозенградската партизанска дружина[36]
Велко Спанчев (1896 – 1944), виден български общественик
Златю Тепциев (1893 – 1944), български офицер, генерал-майор
Митре Връчковски (1921 – 1944), български партизанин и деец на НОВМ
Ненчо Ангелов Гърев, български военен деец, капитан, загинал през Втората световна война[37]
Петър Апостолов Прангаджиев, български военен деец, поручик, загинал през Втората световна война[38]
Петър Николов Лозов, български военен деец, подпоручик, загинал през Втората световна война[39]
Стефан Радев Каменски, български военен деец, майор, загинал през Втората световна война[40]
Тома Георгиев Великов, български военен деец, подполковник, загинал през Втората световна война[41]
Димитър Македонски – Папашата (1839 – 1912), български просветен деец и революционер от ВМОРО, член на Кривопаланечкия революционен комитет
Йоаким Димишов, учител в Крива паланка, спомоществовател за „Наручна священ. книга“ на З. Петров и Й. Наумов (1874)[42]
Стоян Шлеговски, български революционер, кривопаланечки войвода от ВМОРО[43]
Христов, Иван и др. Българското опълчение 1877-1878: Биографичен и библиографски справочник.Т. 1: I, II, III дружина. [Казанлък],Издателство „Казанлъшка искра“ ЕООД, „Ирита Принт“ ООД.ISBN 954-692-001-0.с. 88.