български възрожденец и политик From Wikipedia, the free encyclopedia
Тодор Стоянов Бурмо̀в е виден български възрожденец, борец за църковна независимост и активен политически деец след Освобождението.[1][2]
Тодор Бурмов | |
български възрожденец и политик | |
![]() | |
Роден | |
---|---|
Починал | |
Учил в | Императорски московски университет Киевска духовна академия |
Политика | |
Партия | Консервативна партия (1879 – 1884) Прогресивнолиберална партия (1884 – 1886) |
1-ви министър-председател на България | |
5 юли – 24 ноември 1879 | |
Народен представител в: I ВНС I ОНС II ОНС XII ОНС | |
Семейство | |
Деца | Рада Данева |
Тодор Бурмов в Общомедия |
Датите са по Юлианския календар (стар стил), освен ако не е указано иначе.
Народен представител в I велико народно събрание и I, II и XII обикновено народно събрание.
Бурмов е роден на 2 януари 1834 г. в село Нова махала, Габровско (според някои източници днешният едноименен квартал на град Габрово,[3] а според други – село Драгановци, наричано в миналото и Нова махала)[1][2][4] в семейството на Неда и Стоян Лазарови.[5][6]
Първоначално Бурмов учи в килийното училище в Габрово, а през учебната 1845 – 1846 г. постъпва в Габровското взаимно училище, където негови учители са Христо Костович и Илия Грудов. Още в ранните си детски години Тодор Бурмов показва много добри способности и това му дава възможността да замине да учи в Русия. През 1857 г. завършва Киевската духовна академия със степен магистър[7] и се завръща в Габрово, където работи като учител. Високообразованият младеж повежда истинска борба със старите учители и чорбаджии за коренна реформа в образователния процес, за въвеждане на нови предмети и методи на преподаване. Благодарение на него, след две години Габровското училище се превръща в едно от най-модерните класни училища в страната.[5][6]
Едновременно с това Тодор Бурмов започва своята публицистична дейност, публикувайки материали в „Цариградски вестник“ и списание „Български книжици“ (1860 – 1862 г.). През 1860 г. става редактор на „Български книжици“ и на страниците на списанието той поставя въпроса за църковната независимост. През април същата година Тодор Бурмов участва в подготовката на Великденската акция и отпечатва специална брошура, озаглавена „Българите и високото гръцко духовенство“, в която аргументира необходимостта от самостоятелна българска църква.[1][2][5][6]
През следващите няколко години Тодор Бурмов поема издаването на вестник „Съветник“ (1863 – 1865 г.) – първият български партиен орган, изразяващ интересите на умереното течение в борбата за църковна независимост. Привърженици на това течение са още Найден Геров, както и ръководителите на Одеското българско настоятелство и на Добродетелната дружина. Те застъпват тезата, че българският въпрос трябва да се реши чрез преговори и отстъпки, като се избягва разрив с Патриаршията[8]. През 1865 г. вестникът е спрян, но Бурмов продължава да отстоява своите позиции на страниците на вестник „Время“ (1865 – 1867 г.). Макар и да не е революционер, Тодор Бурмов подкрепя идеята за освобождение чрез радикални мерки, но поставя акцента не върху самостоятелно освободително движение, а върху ролята на Русия.[5][6]
През 1867 г. постъпва на работа в руската легация в Цариград като преводач и съветник по българските въпроси. Едновременно с това продължава журналистическата си дейност, като кореспондент на вестниците „Московские ведомости“ (1756 – 1917 г.) и „Европа“ (1866 – 1918 г.), където публикува много материали, разкриващи положението на българския народ и неговите стремежи. Не прекъсва и работата си за Църковното национално движение – пише брошури, посредничи между Руското посолство и българските дейци, служи като съветник на екзарх Антим I по важни политически въпроси. През 1875 г. е назначен за управител на Николаевската болница към Руското посолство в Цариград.[1][2][5][6]
През 1875 г. е избран за дописен член на Българското книжовно дружество (днес БАН).[5][6]
По време на Руско-турската освободителна война (1877 – 1878 г.) е ковчежник на Канцелария за граждански дела към щаба на Руската армия. През 1878 г. е назначен за вицегубернатор на Пловдив, а на следващата година – за губернатор на София. Това предопределя и блестящата му политическа кариера. Княз Батенберг го избира за пръв министър-председател на страната,[9] като едновременно с това е и министър на вътрешните работи и управляващ Министерството на народното просвещение. До 1884 г. е един от водачите на Консервативната партия,[10] два пъти е избиран за министър на финансите. След това се присъединява към Прогресивнолибералната партия на Драган Цанков. Избиран е за народен представител (1880), за член на Върховния касационен съд (1881 г.) и на Държавния съвет (1881 – 1883 г.).[1][2][5][6]
През 1883 г. в кабинета на генерал Леонид Соболев, както и за няколко дни по време на проруския преврат от 1886 г., той е управляващ министър на финансите. През 1884 г. се отцепва от Консервативната партия и се присъединява към либералите на Драган Цанков. При либералите Бурмов оглавява министерството на финансите (1884 – 1886 г.) в правителството на митрополит Климент[1][2]. Член е на Кодификационната комисия (1884 – 1885 г.) и активен участник в политическите борби (1885 – 1906 г.). Редактор е на вестниците „Марица“, „Витоша“ – първия печатен орган на Консервативнат партия, „Български глас“ и русофилския „Светлина“ (1882 – 1897 г.).[1][2] Оттегля се от политическия живот след 1886 г.[5][6][11]
Умира на 25 октомври 1906 г. във влак, на път от София за Цариград, на 72-годишна възраст.
Част от архивите му се съхраняват във фонд № 16 на Българския исторически архив в Националната библиотека „Св. св. Кирил и Методий“.[12]
Тодор Бурмов се жени през 1861 г. за Марионка (Мария) Иванова Първова-Золотович (1835 – 1916 г.), племенница на търговеца Георги Золотович, която му ражда 4 дъщери:
Тодор Бурмов (1834 – 1906) | Марионка Първова-Золотович (1835 – 1916) | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Надежда Бурмова (1862 – ?) | Анна-Любица Бурмова (1867 – 1897) | Рада Данева (1868 – 1952) | Стоян Данев (1858 – 1949) | Райна Бурова (1871)[13] | |||||||||||||||||||||||||||||||||
Ивайло Данев (1890 – 1979) | Тодор Данев (1890 – 1894) | Владимир Данев (1893 – 1969) | Теофана Хаджикалчева | ||||||||||||||||||||||||||||||||||
Негови произведения са:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.