From Wikipedia, the free encyclopedia
Прицкер (на английски: Pritzker) е годишна архитектурна награда, връчвана от фондация „Hyatt“. Присъжда се на действащи архитекти, чиито работи демонстрират притежанието на качества като талант, широк кръгозор и отговорност. Архитекти, които имат значителни постижения в изграждането на естетическа заобикаляща ни среда посредством изкуството на архитектурата и в съгласие с принципите за хуманност.[1] Наградата е основана от Джей А. Прицкер и съпругата му Синди и се финансира от фамилията Прицкер. Смятана е за един от най-престижните световни призове за архитектура. Често е определяна като еквивалент на Нобелова награда в архитектурата,[2] а също може да бъде сравнена и с филмовите награди „Оскар“. Призът се присъжда независимо от националност, раса, вероизповедание или идеология.[3] Лауреатите получават почетна грамота и парична сума в размер на $100 000 долара. До 1987 г. ограничен тираж от пластика на Хенри Мур се връчва заедно с наградата. След тази година се изработва бронзов медальон, който замества пластиката.[1] На гърба му на латински е изписано: firmitas, utilitas, venustas (на български: устойчивост, утилитарност, наслада). Надписът е вдъхновен от римския архитект от античността – Витрувий.[1]
Прицкер Pritzker Prize | |
![]() | |
Домакин | фондация „Хаят“ |
---|---|
Дата | ежегодно |
Възнаграждение | $ 100 000 |
Първо връчване | 1979 |
Уебсайт | www.pritzkerprize.com |
Прицкер Pritzker Prize в Общомедия |
Изпълняващият длъжността изпълнителен директор на наградата всяка година отправя молба за издигане на номинации към хора от академичните среди, критици и експерти с интереси в сферата на архитектурата. Поканват се да направят номинации и носителите на приза. Всеки лицензиран архитект също може да изпрати персонално предложение преди 1 ноември всяка година. Журито се състои от между 5 и 9 членове, всеки един е експерт и признат професионалист в своята област – архитектура, образование, култура, бизнес и издателска дейност. Дебатирането се извършва в началото на годината върху получените номинации от предходната година. През пролетта се обявяват резултатите.
Заха Хадид (2004), Кадзуо Седжима (2010), Ивон Фарел (2020), Шели Макнамара (2020) и Ан Лакатон (2021) са жените, печелили наградата. Най-младият лауреат е французинът Кристиан де Портзампарк, 50-годишен в годината на награждаването му.
Година | Лауреат | Националност | Примерна творба (година на реализация) | Място на церемонията | |
---|---|---|---|---|---|
1979 | Филип Джонсън | ![]() | ![]() | Стъклената къща (1949) | Дъмбартън Оукс |
1980 | Луис Бараган | ![]() | ![]() | Torres de Satélite (1957) | Дъмбартън Оукс |
1981 | Сър Джеймс Стърлинг | ![]() | ![]() | Seeley Historical Library (1968) | Строителен музей, Вашингтон |
1982 | Кевин Рош | ![]() | ![]() | Сграда на Рицарите на Колумб, Ню Хейвън (1969) | Институт за изкуства, Чикаго |
1983 | Йау Минг Пей | ![]() | ![]() | Източно крило на Националната художествена галерия, Вашингтон (1978) | Метрополитън музей, Ню Йорк |
1984 | Ричард Майер | ![]() | ![]() | Висш музей за изкуство, Атланта (1983) | Национална художествена галерия, Вашингтон |
1985 | Ханс Холайн | ![]() | ![]() | Абтайберг Мусеум, Мьонхенгладбах (1982) | Библиотека Хънтингтън |
1986 | Готфрид Бьом | ![]() | ![]() | Църква „Възкресение Христово“, Кьолн (1968) | Worshipful Company of Goldsmiths |
1987 | Кензо Танге | ![]() | ![]() | Катедрала „Непорочно зачатие на света Богородица“, Токио (1964) | Музей за изобразително изкуство „Кимбъл“ |
1988 | Гордън Бъншафт | ![]() | ![]() | Библиотека Бейнике за редки книги и ръкописи (1963) | Art Institute of Chicago |
1988 | Оскар Нимайер | ![]() | Катедрала на Бразилия, Бразилия (1958) | Art Institute of Chicago | |
1989 | Франк Гери | ![]() ![]() | ![]() | Концертна зала „Уолт Дисни“, Лос Анджелис (1999 – 2003) | Tōdai-ji |
1990 | Алдо Роси | ![]() | ![]() | Бонефантен Мусеум (1990) | Палацо Граси, Венеция |
1991 | Робърт Вентури | ![]() | ![]() | Национална галерия в Лондон, крило „Сейнсбъри“ (1991) | Palacio de Iturbide, Мексико |
1992 | Алваро Сиза | ![]() | Pavilion of Portugal in Expo'98 (1998) | Библиотека „Харолд Уошингтън“ | |
1993 | Фумихико Маки | ![]() | ![]() | Tokyo Metropolitan Gymnasium (1991) | Пражки град |
1994 | Кристиан де Портзампарк | ![]() | Посолство на Франция в Берлин (2003) | The Commons, Кълъмбъс, Индиана | |
1995 | Тадао Андо | ![]() | Nagaragawa Convention Center (1995) | Версайски дворец | |
1996 | Рафаел Монео | ![]() | Конгресен център „Курсаал“ в Сан Себастиан (1999) | Център „Гети“ | |
1997 | Свере Фен | ![]() | ![]() | Норвежки музей на ледниците във Ферланд (1991) | Музей Гугенхайм - Билбао |
1998 | Ренцо Пиано | ![]() | Международно летище Кансай (1994) | Белият дом, Вашингтон | |
1999 | Сър Норман Фостър | ![]() | ![]() | Милениъм Бридж, Лондон (2000) | Altes Museum |
2000 | Рем Куулхаас | ![]() | Посолство на Нидерландия в Берлин (2003) | Йерусалимски археологически парк | |
2001 | Херцог & де Мерон | ![]() | ![]() | Тейт Модърн (2000) | Монтичело |
2002 | Глен Мъркът | ![]() | ![]() | Berowra Waters Inn (1983) | Капитолий, Рим |
2003 | Йорн Утсон | ![]() | ![]() | Опера на Сидни (1973) | Кралска академия за изящни изкуства „Сан Фернандо“ |
2004 | Заха Хадид | ![]() ![]() | ![]() | Bridge Pavilion (2008) | Ермитаж, Санкт Петербург |
2005 | Том Мейн | ![]() | ![]() | San Francisco Federal Building (2007) | Pritzker Pavilion, Millennium Park |
2006 | Паулу Мендес да Роша | ![]() | ![]() | Saint Peter Chapel, Campos do Jordão, São Paulo (1987) | Дворец Долмабахче, Истанбул |
2007 | Сър Ричард Роджърс | ![]() | ![]() | Седалище на „Лойд“ в Лондон (1986) | Банкетна къща, Уайтхол |
2008[5] | Жан Нувел | ![]() | ![]() | Торе Агбар (2005) | Библиотека на Конгреса, Вашингтон |
2009[6] | Петер Зумтор | ![]() | ![]() | Спа комплекс Therme Vals, Валс, Швейцария (1996) | Дворец на Законодателното събрание на Буенос Айрес |
2010[7] | Кадзуо Седжима и Рюе Нишидзава | ![]() | ![]() | Музей за съвременно изкуство в Каназава (2003) | Остров Елис, Ню Йорк |
2011[8] | Едуарду Соуто де Моура | ![]() | Общински стадион в Брага | Аудиториум „Андрю У. Мелон“, Вашингтон | |
2012 | Уонг Шу | ![]() | ![]() | Музей на Нинбо, Нинбо | Пекин |
2013[9] | Тойо Ито | ![]() | ![]() | Sendai Mediatheque, (2001) | Президентска библиотека и музей „Джон. Ф. Кенеди“, Бостън |
2014 | Шигеру Бан | ![]() | Център „Жорж Помпиду“ в Мец (2010) | Държавен музей (Амстердам), Амстердам | |
2015[10] | Фрай Ото | ![]() | ![]() | Олимпийски стадион (Мюнхен) (1972) | New World Center, Маями |
2016 | Алехандро Аравена | ![]() | ![]() | Сиамските кули, Папски католически университет на Чили | Седалище на ООН, Ню Йорк |
2017 | Рафаел Аранда, Карме Пигем & Рамон Вилалта (RCR Arquitectes) | ![]() | ![]() | Библиотека „Свети Антоний“, Барселона (2008) | Дворец „Акасака“, Токио |
2018 | Балкришна Доши | ![]() | ![]() | Индийски институт по мениджмънт в Бенгалуру (1977 – 1992) | Музей „Ага Хан“, Торонто |
2019[11] | Арата Исодзаки | ![]() | Небостъргач „Мито“ в Мито (1990) | Версайски дворец | |
2020[12] | Ивон Фарел и Шели Макнамара | ![]() | ![]() | Корпус „Графтън“ на Университет Бокони (2007) | онлайн |
2021[13] | Ан Лакатон и Жан-Филип Васал | ![]() | Небостъргач „Bois le Prêtre“, социални жилища (2005) |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.