From Wikipedia, the free encyclopedia
Обицо III д’Есте (на италиански: Obizzo III d’Este, * 14 юли 1294, † 20 март 1352) от Дом Есте е маркиз на Ферара (1317 – 1352), господар на Модена (1336 – 1352) и на Парма (1344 – 1346).[1]
Обицо III д’Есте | |
маркиз на Ферара, господар на Модена и на Парма | |
![]() | |
Управление | 1317 – 1352 (Маркиз на Ферара) 1336 – 1352 (Господар на Модена) 1344 – 1346 (Господар на Парма) |
---|---|
Наследил | Алдобрандино II д’Есте (маркиз на Ферара) Обицо II д’Есте (господар на Модена) Ацо да Кореджо (господар на Парма) |
Наследник | Алдобрандино II д’Есте (маркиз на Ферара и господар на Модена) Лукино Висконти (господар на Парма) |
Лични данни | |
Роден | |
Починал | |
Религия | Католицизъм |
Семейство | |
Династия | Есте |
Баща | Алдобрандино II д’Есте |
Майка | Алда Рангони |
Бракове | Джакома (Джакомина) Пеполи Липа Ариости |
Потомци | Беатриче Алда Риналдо Алдобрандино III Николо II Ацо Фолко Костанца Уго Алберто Риналдо Джовани |
Герб | ![]() |
Обицо III д’Есте в Общомедия |
Той е син на Алдобрандино II д’Есте (* ?, † 1326), господар на Модена, Лендинара, Ровиго и Есте, и Алда Рангони (* ?, † 1325). Обицо е племенник на Ацо VIII, маркиз на Ферара, Модена и Реджо (1293 – 1308).
Има двама братя и една сестра:
През 1336 г. Обицо и братята му получават от Манфредо I Пио властта над град Модена в замяна на Карпи и Сан Марино (дн. подселище на Капри).
През 1339 г. той подкрепя Ацо Висконти срещу опита на Лодризио Висконти да узурпира Синьория Милано, с отряд от войници, за да се присъедини към амброзианските милиции, които излизат победители в битката при Парабиаго на 21 февруари 1339 г.
Викариатът на Ферара е предоставен на Обицо и неговите потомци през 1344 г. от папа Климент VI. Папата изпраща епископ Белтрамино Паравичини във Ферара за тази цел и за инвеститурата е договорена много висока годишна такса. Следователно това помирение с папата е постигнато на висока цена, но това позволи на семейство Есте да си възвърне контрола над град Ферара след няколко години.[2][3] Инвеститурата е формализирана заедно с други були в полза на семейство Есте, с което им е предоставено назначаването на канониците във всички колегиални църкви на Ферара, амнистията на всички договори, предвидени във Ферара и областта по време на отлъчването и анулирането на всички съдебни процеси срещу семейство Есте от Лудвиг IV Бавареца.
След като получава пълното управление на Ферара, братята му вече са мъртви (Риналдо умира през 1335 г., а Николо – през 1344 г.), Обицо става единственият господар на града.
Също през 1344 г. той разширява владенията си към Парма, която купува от рода Да Кореджо.[4]
Той се опита на няколко пъти безуспешно да завладее град Реджо Емилия.
Умира на 20 март 1352 г. на 58-годишна възраст, обичан и уважаван. Целият двор на Есте, трима епископи и четирима абати участваха в погребението му, отслужено в църквата „Сан Франческо“. Той е наследен от сина си Алдобрандино III, който е само на 17 години.
Обицо се жени два пъти:
∞ 1. май 1317 за Джакома (Джакомина)/ Якопа Пеполи († 3 март 1341), дъщеря на Ромо Пеполи, господар на Болоня,[5] от която няма деца.
∞ 2. 27 ноември 1347 за Липа Ариости/Ариосто († 27 ноември 1347), негова метреса, дъщеря на Джакомо Ариости, от която има децата:[6][7]
Лицата от Липа, родени преди брака, са узаконени от Папата през 1346 г.[7]
Има и няколко извънбрачни сина от неизвестни жени:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.