Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Система водопостачання у будинках — комплекс водорозбірних пристроїв і обладнання, що забезпечує водою з міського водопроводу всіх споживачів у потрібній кількості з необхідним напором.
Система об'єднує:
Ввід водопроводу — це трубопровід, який з'єднує внутрішній водопровід із зовнішнім (міським).
Знаходиться в підвалі будинку або спеціальному приміщенні та складається з двох вентильних засувок(на вході і виході) та розташованого після вводу лічильника (водоміра), який вимірює кількість спожитої води.
Від водомірного вузла вода поступає в горизонтальну живильну магістраль в підвалі. В неї врізані стояки, які піднімаються по всій висоті будівлі та проходять по всіх квартирах поблизу сантехнічних приладів кухні та санвузлів.
У місцях врізки в магістраль на стояк встановлюють вентильний кран, який дозволяє відключити воду у випадку аварії або ремонту.
Стояки виконують з металопластикових (або сталевих оцинкованих) труб внутрішнім ø20 мм або ø16 мм.
Залежно від конструктивних рішень є декілька схем водопровідної мережі, які застосовуються у жилих, громадських і виробничих будинках:
Тупикові мережі застосовують головним чином у будинках, де допускається перерва в подачі води у разі виходу з ладу частини або всієї мережі водопроводу. Це можуть бути житлові, адміністративні, а іноді і виробничі будівлі.
Кільцеві мережі застосовують в будівлях при необхідності забезпечення безперебійного постачання водою споживачів у багатоповерхових будинках), в будинках з протипожежним водопроводом, у виробничих будівлях і т. п.). Кільцеві мережі приєднують до зовнішнього водопроводу кількома вводами, так що в разі відключення одного з них подача води в будинок не припиняється.
Господарсько-питні системи водопостачання призначені для подачі води, що задовольняє встановленим державою гігієнічним вимогам до якості води централізованих систем питного водопостачання для пиття, приготування їжі та забезпечення санітарно-гігієнічних процедур.
Комбіновані мережі, які з кільцевих і тупикових магістральних трубопроводів, застосовують у великих будинках з великим розкидом водорозбірних пристроїв.
Зонні мережі являють собою кілька мереж в одній будівлі, з'єднаних один з одним або роздільних. Мережі окремих зон можуть мати самостійні вводи та установки для підвищення напору. Нижня зона може працювати під натиском зовнішнього водопроводу, а верхня від підвищувальних насосів. Висота зони визначається максимально допустимим гідростатичним напором у найнижчій точці мережі У нижній точці мережі (у арматури) кожної зони з метою забезпечення її міцності гідростатичний напір не повинен перевищувати 45 м.
При нижньому розведенні магістральні трубопроводи розміщують у нижній частині будівлі, а при верхній розводці на горищі або під стелею верхнього поверху. Мережі з нижньої і верхньої розводкою мають свої переваги і недоліки. Облаштування мережі з верхньою розводкою може бути дешевшим, ніж з нижньою. В той же час при прокладці магістралей на неопалюваному горищі потрібні додаткові витрати на утеплення трубопроводів. У виробничих будівлях, де є можливість прокладки магістральних трубопроводів по стінах під стелею верхнього поверху, а не на горищі, верхня розводка зручніше нижньої в експлуатаційному відношенні.
У квартиру водопровідна вода поступає по стояках. На невеликій висоті від підлоги роблять врізку з краном (кульовий кран) в стояк. Від нього починається квартирна водопровідна мережа, що має у своєму складі квартирний водомірний вузол та саму магістраль трубопроводів. Водомірний вузол, своєю чергою, має у своєму складі: вхідний клапан, фільтр механічної очистки, лічильник, вихідний кран.
Всі труби повинні мати прохідний внутрішній діаметр 16 або 20 мм, а відводи до індивідуальних споживачів — не менше 12 мм.
Залежно від призначення будинку проектують такі водопровідні системи:
Схема водопостачання — це система, тісно зв'язана з місцевими умовами, напорами і витратами води в зовнішньому і внутрішньому водопроводах.
У практиці проектування внутрішніх водопроводів у будинках приймають різні схеми, що пояснюється різними місцевими умовами будівництва. Істотнішою є класифікація схем водопостачання будинків, які відрізняються обладнанням, що використовується. Виходячи з цього, у житлових і громадських будинках приймають такі схеми:
Основними критеріями при виборі тієї чи іншої схеми є співвідношення напорів у внутрішньому й зовнішньому водопроводах, а також режим водопостачання в будинку.
Проста схема використовується у житлових і громадських будинках при достатньому напорі в міському водопроводі, а схеми з насосними установками — при його нестачі. У висотних будинках (16 і більше поверхів) передбачають зонну схему, що викликано необхідністю забезпечити потрібний гідростатичний напір у трубопроводах і арматурі нижніх поверхів будинку. Схему з вирівнювальними баками використовують у будинках комунально-побутового призначення (лазні, пральні). Коли тиск у зовнішньому водопроводі менше 0,05МПа (0,5 кгс/см2), у будинку застосовують схему з запасними резервуарами.
Остаточне рішення про вибір схеми приймають після гідравлічних розрахунків усієї системи з урахуванням технічних характеристик зовнішнього водопроводу.
Існує дві групи схем водопостачання індивідуальних житлових будинків:
Перша система простіша, надійна, але вони доцільна при наявності поблизу заміського будинку централізованого водопроводу зі всіма атрибутами (очисними спорудами, насосною станцією тощо)
Традиційна децентралізована система водопостачання включає в себе:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.