Горизонтальне оперення
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Горизонтальне оперення — аеродинамічний профіль, розташований в горизонтальній площині літака. Забезпечує поздовжню стійкість, керованість і балансування літального апарата на всіх режимах польоту. Горизонтальне оперення складається з нерухомої поверхні — стабілізатора і шарнірно підвішеного до нього руля висоти. У літаків з хвостовим розташуванням оперення горизонтальне оперення встановлюється у хвостовій частині літака — на фюзеляжі або на верху кіля (T-подібна схема).
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/00/T-tail_uk.svg/640px-T-tail_uk.svg.png)
У схемі «качка» оперення розташовано в носовій частині літака перед крилом. Можлива комбінована схема, коли у літака з хвостовим оперенням ставиться додаткове переднє оперення — схема з ПГО (переднє горизонтальне оперення), що дозволяє використовувати переваги обох зазначених схем. Схеми «безхвістка», «літаюче крило» горизонтального оперення не мають.
Нерухомий стабілізатор зазвичай має фіксований кут установки щодо подовжньої осі літака. Іноді передбачається регулювання цього кута на землі. Такий стабілізатор називається переставним.
На важких літаках для підвищення ефективності поздовжнього керування кут установки стабілізатора за допомогою додаткового приводу може змінюватися в польоті, зазвичай на зльоті та посадці, а також для балансування літака на заданому режимі польоту. Такий стабілізатор називається рухомим.
На надзвукових швидкостях польоту ефективність керма висоти різко падає. Тому у надзвукових літаків замість класичної схеми ГО з кермом висоти застосовується керований стабілізатор, кут установки якого регулюється льотчиком за допомогою командного поздовжнього важеля управління або бортовим комп'ютером літака. Кермо висоти в цьому випадку відсутнє.