Loading AI tools
колишній район у Луганській області (Україна) З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Перевальський район (до 1966 — Комунарський) — колишній район на південному заході Луганської області України. Районний центр — Перевальськ. Район утворений 1939 року. Площа району — 0,8 тис. км² (3 % від території області)[2], після змін 2014 року — 0,72 тис. км² (2,7 %). Населення — 71,4 тис. осіб, станом на 1 серпня 2013 року, в межах території 2013 року.
Перевальський район | |||||
---|---|---|---|---|---|
ліквідована адміністративно-територіальна одиниця | |||||
| |||||
![]() | |||||
Район на карті Луганська область | |||||
Основні дані | |||||
Країна: | ![]() ![]() ![]() | ||||
Область: | Луганська область | ||||
Код КОАТУУ: | 4423600000 | ||||
Утворений: | 4 січня 1965 р. | ||||
Населення: | ▼ 63 361 (на 1.01.2019) | ||||
Площа: | 722,55 км² | ||||
Густота: | 96,6 осіб/км² | ||||
Тел. код: | +380-6441 | ||||
Поштові індекси: | 94300—94344 | ||||
Населені пункти та ради | |||||
Районний центр: | Перевальськ | ||||
Міські ради: | 3 | ||||
Селищні ради: | 8 | ||||
Сільські ради: | 4 | ||||
Міста: | 3 | ||||
Смт: | 9 | ||||
Села: | 16 | ||||
Селища: | 7 | ||||
![]() | |||||
Мапа району | |||||
Районна влада | |||||
Голова ради: | Бурбело Сергій Лазарович | ||||
Голова РДА: | Ковтунов Микола Федорович[1] | ||||
Вебсторінка: | Перевальська РДА | ||||
Адреса: | 94300, Луганська область, Перевальськ, вул. Леніна, 38 | ||||
Мапа | |||||
![]() | |||||
| |||||
|
На північному заході район межує з Попаснянським, на півночі — Слов'яносербським, на сході — Лутугинським, на південному сході — Антрацитівським районами Луганської, на південному заході Бахмутським і Шахтарським районами Донецької області.
Район розташований на південному заході Луганської області України, в межах Донецької північностепової фізико-географічної провінції[3]. Територія району лежить на Донецькому кряжі[3]. Поверхня — підвищена хвиляста лесова рівнина, перевищення висот до 150 м. У районі сильно розвинуті ерозійні процеси, поверхня дуже розчленована долинами річок, балками, ярами[3].
Корисні копалини: кам'яне вугілля[3][2][2]. Його запаси обчислюються десятками мільйонів тонн. Переважну більшість (98,6 %) складає енергетичне вугілля, 1,4 відсотки — коксівне. Крім того, надра району мають поклади пісковиків, також існує велика кількість промислових відходів, накопичених у шахтних териконах та відвалах, які можуть бути використані в будівництві.
Клімат помірно континентальний (посушливе літо та прохолодна зима). Пересічна температура січня -7,5 °C, липня +21,2 °C[3]. Період з температурою понад +10 °C становить 169 днів[3]. Середня норма атмосферних опадів — 500 мм на рік. Максимум припадає на теплий період року[3]. Висота снігового покриву 18-20 см. Район лежить в межах недостатньо вологої, дуже теплої агрокліматичної зони[3].
Гідрографічна мережа району представлена річками басейну Сіверського Дінця: Лозова з Калиновою та Біла (притоки Лугані)[2]. Річки течуть на північний схід. Для місцевих потреб споруджено Ісаківське водосховище (294 га), 12 ставів із загальною площею водної поверхні 298 га[3]. Запаси поверхневих та підземних вод складають 105 водоймищ (під водою знаходиться 0,75 % площі району). Але за запасами водних ресурсів район належить до недостатньо забезпечених. Напруженим залишається становище з очищенням стічних вод, — за скиданнями забруднених стічних вод район належить до найнеблагонадійніших.
З ґрунтів найпоширеніші чорноземи типові та звичайні, середньо- та малогумусові, середньопотужн[3]. Згідно з технічною документацією оцінки земель по бонітету ґрунту середній показник в районі становить 33 одиниці (по області 40 одиниць).
Рослинність типово степова — типчаково-ковилова, різнотравна, лучно-степова[3]. Загальна площа природних лісів і штучних лісових насаджень — 5,6 тис. га [3]. Серед деревних порід переважають дуб, ясен, берест, клен татарський[3].
На території району трапляються рослини, занесені до Червоної книги України[4]:
У районі задля збереження природних ландшафтів та окремих об'єктів природи на загальній площі 3523,35 га створені:
Поблизу села Степанівка виявлено археологічні пам'ятки: курганний комплекс, поховання зрубної та катакомбної культур II тис. до н. е.; пам'ятка бронзової доби — Мергелева гряда[5].
Першими корінними мешканцями стали запорозькі козаки, які у XVI–XVII століттях облаштували сторожові пікети у Чорнухиному Яру (Чорнухине), Петровому Яру (Петрівка). У середині XVIII століття на козацькі землі імперія поселила слов'яносербські роти, які і заснували тут свої селища.
У 1721 році Бахмутські солевари на чолі з Микитою Вепрейським та Семеном Чирковим знаходять пласти вугілля близько с. Городище. До кінця XIX століття декілька геологічних експедицій досліджують надра краю. У середині XIX ст. діють дрібні вугільні копальні. Тільки з останньої третини XIX ст. розпочався промисловий підйом: будується Катерининська залізниця (1884), металургійний завод ДЮМО в Алчевську (1896), перші шахти № 1-2 на околицях с. Селезнівка — Селезнівський рудник Мсциховського, рудники Юмашева, Конжукова, Толстікова. З 1913 року працює шахта «Перевальська» (тоді Ольговєровський рудник), з 1911 року — шахта імені Артема (Катерининський рудник).
Радянська влада вперше прийшла до району в жовтні 1917 року. За радянської влади будуються нові шахти: імені Сталіна (1935), № 25, 2-біс, по селах створюються комітети незаможників, колгоспи. Стахановський рух підтримали гірники шахт — Леонтій Валейников у вересні 1935 року на шахті ім. Сталіна на вибійному молотку зробив за робочу зміну 8 норм.
Район був у німецькій окупації з липня 1942 року по вересень 1943 року. Близько 22 тис. пішло на фронт і майже половина не повернулася звідти. Сотні були на каторзі у Німеччині.
Перевальський район було утворено 1939 року[2] без визначення районного центру (ця ситуація тривала з 1939 р. до 1956 р.!). 20 лютого 1956 р. Голова Виконкому Ворошилівської райради депутатів трудящих В. Перепелиця та секретар Ворошилівського РК КПУ А. Григор'єв звернулися до центральних органів влади з листом, в якому зазначали, що Ворошилівський район був утворений в 1939 р. без визначення райцентру, але райцентр дислокувався на території м. Ворошиловська. Однак у вересні 1954 р. райком КПУ переїхав до нової будівлі в м. ім. Паризької Комуни. З огляду на це автори листа просили перенести райцентр до м. ім. Паризької Комуни.
Указом Президії Верховної Ради УРСР від 4 січня 1965 року утворено Комунарський район (райцентр Комунарськ). У грудні 1968 року від земель району відійшла частина площі до нового Слов'яносербського району і район отримав назву — Перевальський. У 2014 році Чорнухинська селищна рада передана до складу Попаснянського району.
Адміністративно-територіально район поділяється на 3 міські ради, 8 селищних рад та 4 сільські ради, які об'єднують 36 населених пунктів (3 міста, 9 та 17 сіл і 7 селищ) та підпорядковані Перевальській районній раді. Адміністративний центр — Перевальськ[6].
№ | Рада | Центр | Інші населені пункти |
---|---|---|---|
Міські | |||
1 | Артемівська | Кипуче (Артемівськ) | |
2 | Зоринська | Зоринськ | Байрачки |
3 | Перевальська | Перевальськ | |
Селищні | |||
4 | Бугаївська | Бугаївка | Городнє, Малокостянтинівка, Троїцьке |
5 | Городищенська | Городище | |
6 | Комісарівська | Комісарівка | Боржиківка, Вергулівка, Депрерадівка |
7 | Михайлівська | Михайлівка | Карпати |
8 | Селезнівська | Селезнівка | Селезнівське, Уткине |
9 | Фащівська | Фащівка | |
10 | Центральна | Центральний | Софіївка |
11 | Ящиківська | Ящикове | |
Сільські | |||
12 | Адріанопільська | Адріанопіль | Тімірязєве |
13 | Малоіванівська | Малоіванівка | Чорногорівка, Новоселівка |
14 | Петрівська | Петрівка | Кам'янка |
15 | Червонопрапорська | Старе | Веселогорівка, Надарівка, Новий, Оленівка, Польове, Степанівка |
Станом на 1988 рік, населення району становило 101,1 тис. осіб, з якого міського — 93,0 тис. осіб[3]. На території району 3 міста (Артемівськ, Зоринськ, Перевальськ), 10 селища міського типу (Байрачки, Бугаївка, Городище, Комісарівка, Михайлівка, Селезнівка, Фащівка, Центральний, Чорнухине, Ящикове) та 26 сільських населених пунктів[3].
Населення становить
Етнічний склад населення району на 2001 рік був представлений наступним чином:[7]
Етномовний склад сільських та міських рад району (рідна мова населення) за переписом 2001 року, %[8]
російська | українська | білоруська | |
---|---|---|---|
Перевальськ | 89,2 | 10,4 | 0,1 |
Артемівськ | 87,7 | 11,8 | 0,2 |
Зоринськ | 82,7 | 17,0 | 0,1 |
Байрачки | 66,7 | 33,0 | 0,4 |
Бугаївка | 35,1 | 64,5 | 0,1 |
Городище | 97,8 | 2,2 | |
Комісарівка | 56,2 | 43,4 | 0,2 |
Михайлівка | 23,1 | 76,4 | 0,2 |
Селезнівка | 66,4 | 33,3 | |
Фащівка | 91,3 | 8,5 | 0,1 |
Центральний | 53,6 | 45,5 | 0,7 |
Чернухине | 87,4 | 11,7 | 0,0 |
Ящикове | 58,9 | 40,5 | 0,4 |
Андріанопільська сільрада | 15,8 | 83,8 | |
Малоіванівська сільрада | 3,4 | 96,6 | |
Петрівська сільрада | 32,3 | 66,8 | 0,3 |
Червонопрапорська сільрада | 41,3 | 58,3 | 0,4 |
Перевальський район | 76,4 | 23,2 | 0,1 |
У районі мережу охорони здоров'я представляє центральна районна лікарня на _ ліжок, _ амбулаторії загальної практики сімейної медицини та _ фельдшерсько-акушерських пунктів. Кваліфіковану медичну допомогу надають населенню району _ лікаря, та _ працівників середнього медичного персоналу. За часів УРСР в районі було створено більше 50 лікарняно-профілактичних закладів, з яких 6 лікарень[2].
У районі народились:
За радянських часів в господарстві району провідне місце належало вугільній промисловості. Провідні галузі економіки та їх питома вага у валовій продукції:
Асортимент місцевої продукції: вугілля, агломероване вугілля, стальне та чавунне литво, зварні металоконструкції, крани, кран-балки, ковбасні вироби, хлібобулочні вироби, макаронні вироби, борошно, олія, масло тваринне, яєчний порошок, м'ясо, м'ясо птиці, молоко, яйце, зерно, соняшник.
Основними галузями промисловості за радянських часів виступали:
Земельні ресурси району
Земельні ресурси району (станом на 1986 рік):
За радянських часів спеціалізацією рослинницької галузі сільського господарства району було вирощування зернових (озима пшениця, ячмінь, кукурудза) та овочевих культур (помідори, огірки), багаторічних трав[3]. Тваринницька галузь спеціалізувалась на вирощуванні пташиного м'яса та яєць (птахівництво, скотарство м'ясного напряму)[3]. У 1980-х роках на землях району господарювало 10 радгоспів, у тому числі 2 птахофабрики, 2 птахорадгоспи, 3 птахоплемрадгоспи, райсільгосптехніка, райсільгоспхімія[3][2].
Поштові послуги в районі надає Перевальська дирекція поштового вузла зв'язку, яка є філією українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». До її складу входять 27 відділень зв'язку.
Послуги електрозв'язку в районі надає ВАТ «Укртелеком» (послуги телеграфного, міжміського, міжнародного, міського та сільського зв'язку дротового мовлення). Забезпеченість населення телефонними номерами — 17 одиниць на 100 сімей.
Райцентр Перевальськ розташовується за 45 км від обласного центру, міста Луганськ. Залізничні станції: Комунарськ, Кипуча, Мануйлівка, Баронська, Овраги, Депрерадівка, Боржиківка (імені Крючкова О. М.), Фащівка, Чорнухине[2].
Усього залізничних колій — 95,8 км (Луганськ—Дебальцеве, Дебальцеве—Куп'янськ, Дебальцеве—Звірове).
Автомобільні шляхи (станом на 1990 рік) — 289 км, з яких майже всі з твердим покриттям[3]. Районом проходить низка важливих автошляхів, серед них E40М03 та E50М04. Усі автошляхи району поділяються за значимістю на:
Кількість автомобільних мостів — 25 (загальною довжиною 501 м), в тому числі 2 шляхопроводи (43,39 м), 2 територіальні (103 м), 15 районних (197 м) та 5 сільських мостів (86 м).
З 1962 року по 2008 рік існувала тролейбусна лінія Алчевськ — Перевальськ (9,8 км), яка, окрім міжміських перевезень, виконувала функції міського транспорту Перевальська.
У районному центрі створено і функціонує краєзнавчий музей, музей історії Чорнухиного, _ центрів культури і дозвілля, клубних закладів (за часів УРСР 4 палаци, 7 будинків культури та 22 клуби), _ школи-мистецтв, _ бібліотек (за часів УРСР 31), за часів УРСР діяв кінотеатр та 16 кіноустановок[2].
У смт Михайлівка впродовж 1887—1894 років у школі, відкритій 1878 року на кошти українського педагога Христини Алчевської, працював учителем український письменник, філолог і етнограф Борис Грінченко[2]. У селі створено Народний меморіально-літературний музей Бориса Грінченка[10][11].
За радянських часів у районі було створено Перевальський вечірній гірничий технікум, 5 професійно-технічні училища (Перевальськ, Комісарівка)[3][2]. Середню і спеціальну освіту надавали 38 загальноосвітніх шкіл, 2 музичні і 2 спортивні школи[2].
Місцеве телебачення «Телесело» виходить в ефір Луганського обласного телебачення 2 рази на тиждень по 20 хвилин.
Місцевого радіомовлення в районі немає.
Районна газета «Народна трибуна» від 1941 року виходить щотижня тиражем 7200 екземплярів (видавці та засновники — Перевальська районна рада та трудовий колектив редакції)[2]. З 1954 року виходила газета шахти імені Артема в Артемівську — «Артемовець», що за часів незалежності змінила назву на «Артемовські зорі».
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.