Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
П'єр Сюблейра(фр. Pierre Subleyras 25 листопада, 1699, Сент-Жиль — 28 травня, 1749, Рим) — французький художник доби пізнього бароко Франції і Італії першої половини XVIII ст. Серед його творів — релігійний живопис, побутовий жанр, парадний портрет, натюрморт.
П'єр Сюблейра | ||||
---|---|---|---|---|
Pierre Subleyras | ||||
![]() | ||||
«Автопортрет біля мольберта», 1746 р. | ||||
При народженні | Pierre Subleyras | |||
Народження | 25 листопада 1699 Сент-Жіль, біля Тулузи, Франція | |||
Смерть | 28 травня 1749 (49 років) | |||
Рим, Італія | ||||
Національність | француз | |||
Країна | Папська держава | |||
Жанр | побутовий жанр, парадний портрет, вівтар, натюрморт | |||
Навчання | Паризька художня академія | |||
Діяльність | художник | |||
Напрямок | реалізм, бароко | |||
Роки творчості | 1720-1749 | |||
Покровитель | кардинал Сільвіо Валенті Гонзага, герцог де Сен-Еньян, посол Франції при папському дворі, папа римський Бенедикт XIV | |||
Вчитель | Antoine Rivalzd | |||
Відомі учні | Joseph-Siffred Duplessisd | |||
Член | Королівська академія живопису і скульптури | |||
Твори | побутовий жанр, портрет, релігійний живопис | |||
У шлюбі з | Maria Felice Tibaldid | |||
Роботи в колекції | Штедель, Міннеаполіський інститут мистецтваd, Національна галерея мистецтв, Національний музей Швеції, Музей мистецтва Метрополітен[1], Національні галереї Шотландіїd, Museum of the History of Franced, Museum Catharijneconventd, Aartsbisschoppelijk Museumd, Музей августинців, Національна портретна галерея Швеції, Віденська академія мистецтв, Музей мистецтв Філадельфії, Музей мистецтв округу Лос-Анжелес, Ермітаж, Національна галерея, Музей красних мистецтв, Баварські державні колекції картин, Вустерський музей мистецтв, Державні художні зібрання Дрездена, Музей Фіцвільяма, Музей Конде, Музей Боуз, Бостонський музей образотворчих мистецтв, The New Art Gallery Walsalld, Художня галерея Лідса, Музей образотворчих мистецтв, Національний музей старовинного мистецтва, Musée Thomas-Henryd, Musée des Beaux-Arts de Carcassonned, Карнавале, Смітсонівський музей американського мистецтва[2], Musée d'art et d'histoire de Narbonned, Musée des Beaux-Arts de Caend, Музей витончених мистецтв, Cantor Arts Center at Stanford Universityd, Берлінська картинна галерея, McMullen Museum of Artd, musée du Grand Siècled, Музей Енгра, Лувр, Музей Фабра, Національна галерея старовинного мистецтва, Museo di Romad, Галерея Сабауда, Брера, Капітолійські музеї, Musée Feschd, National Gallery of Umbriad, Musée des Beaux-Arts de Toursd, Musée national du Château de Fontainebleaud, Musée municipal de Bourg-en-Bressed, musée Georges-Garretd, Musée des Beaux-Arts d'Orléansd, Версальський палац, Museum Baron Martind, Pinacoteca Nazionaled, Hatton Galleryd, Musée des Beaux-Arts d'Agend, Нантський музей образотворчого мистецтва, Музей Гране і Палац Лазєнковський | |||
Нагороди | ||||
| ||||
![]() | ||||
Походив з родини маловідомого провінційного художника. Художні навички опановував у батька та в майстерні провінційного художника-портретиста Ануана Рівальса (1667—1735). Як провінціал, він почав працювати в традиціях художників Тулузи.
За припущеннями, мав фінансову підтримку від батька і від Тулузи, що дозволило дістатися у Париж 1726 року. Через рік Сюблейра вже брав участь в конкурсі на головний приз Художньої академії. Його картина «Поклоніння мідному змію» виборола перший приз, що надав йому право на перебування у Римі коштом від академії на три-чотири роки. 1728 року він покинув Париж і Францію, як виявилось пізніше, назавжди.
Французька академія тоді була розташована в колишньому палаці Манчіні, де і оселився Сюблейра. Молодого і майстерного художника швидко помітив герцог д'Антен (d'Antin) як вдалого портретиста. Незабаром у Сюблейра сформувалось власне коло багатих замовників, серед котрих був і посол Франції при дворі папи римського герцог де Сен-Еньян. До 1740 року він почав працювати по замовам кардинала Сільвіо Валенті Гонзага. Останній розповів про художника папі римському. Незабаром Сюблейра отримав декілька замов від папи римського. Був створений офіційний парадний портрет Бенедикта XIV та монументальний образ, відомий як «Месса Св. Василія», 1743 р. Вівтарний образ «Месса Св. Василія» був виставлений на публічні оглядини у соборі Св. Петра, що стало офіційним визнанням художника-француза у Ватикані.
Раніше Сюблейра почав працювати по замовам різних релігійних громад як у Італії, так і у Франції — без виїзду на батьківщину. Серед створених ним біблійних картин — «Диво Св. Бенедикта», «Містичні заручини Св. Катерини», декілька ескізів до вівтаря «Месса Св. Василія», «Мадонна зі св. Марією Магдалиною, Філіппом Нері і св. Евсевієм», «Св. Козьма і Даміан», «Св. Єронім». Був відомий також як портретист римських аристократичних родин та іноземних аристократів-візітерів. Серед них — «Кардинал Сільвіо Валенті Гонзага», «Дон Чезаре Бенвенуті», «Хорас Волпол», син прем'єр-міністра Великої Британії тощо.
1739 року Сюблейра узяв шлюб у Римі з сеньйорою Марією Феліче Тібальді.
Художник мав слабке здоров'я. Відвідав Неаполь з метою лікування, але не отримав полегшення. Він помер у Римі 1749 року.
Місце відомого римського портретиста по смерті Сюблейра посів Помпео Батоні. Смерть Сюблейра позбавила його від могутнього і талановитого конкурента.
Життєпис Сюблейра має деякі паралелі з життям уславленого Ніколя Пуссена. Обидва провінціали, що вибороли перше визнання в Парижі. Але перебрались на житло у Рим, де пройшла більша частина їх творчості і життя. Якщо Пуссен вимушено повертався у Париж за наказом короля, то Сюблейр практично натуралізувався у Римі і мав впливових покровителів серед папського двору і самого папи римського. Мимоволі П'єр Сюблейра продовжив «традицію», котру започаткували французи-художники Ніколя Пуссен , Клод Лоррен, Валантен де Булонь, що назавжди оселились в Італії і вибороли визнання у місцевої аристократії чи навіть при папському дворі.
Власні особливості мала і художня манера Сюблейра. Він народився у той же рік, що і Жан Батист Сімеон Шарден (1699—1779), уславлений майстер натюрморту, нечастого у французькому мистецтві першої пловини XVIII ст. Але від скромного і стриманого у композиціях Шардена відрізнявся прихильністю до динамічних композицій, до еротичних сцен у побутовому жанрі і до релігійних картин.
Як художник Сюблейра мав мінімальні впливи французького класицизму чи рококо і працював в стилістиці пізнього бароко, такого характерного для мистецтва Італії першої половини XVIII ст.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: П'єр Сюблейра
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.