Візантійське мистецтво — стиль в образотворчому мистецтві й архітектурі, що зародився в IV–VI століттях у Візантії (столиці Східної Римської імперії) і поширився в Італії, через Балкани, в Київській Русі, де він існував впродовж багатьох століть.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Meister_von_San_Vitale_in_Ravenna_003.jpg/640px-Meister_von_San_Vitale_in_Ravenna_003.jpg)
![]() | Ця стаття містить текст, що не відповідає енциклопедичному стилю. (лютий 2017) |
Візантійський стиль характеризується важкою стилізацією, надзвичайною виразністю ліній, використанням сталих художніх стереотипів і багатих кольорів, зокрема, золота. Візантійські художники відзначилися у мозаїчних роботах і в ілюструванні книг.
Історія
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/5/58/Annunciation_%28detail%29%2C_Sopo%C4%87ani_monastery%2C_XIII_century.jpg/320px-Annunciation_%28detail%29%2C_Sopo%C4%87ani_monastery%2C_XIII_century.jpg)
У розвитку світової цивілізації візантійська культура займає видатне місце. Для неї характерні урочиста пишність і внутрішня шляхетність, це своєрідний синтез культурних традицій греко-римського світу і християнства, а також елліністичного Сходу. Візантійський тип культури не подібний ні на західноєвропейський, ні на східний. Візантійська імперія виникла на рубежі двох епох — загибелі пізньої античності та народження середньовічного суспільства. Столицею її став Константинополь, заснований імператором Костянтином І у 324–330 pp.
В 330 році через міжусобиці й смуту, що охопили величезну Римську імперію, імператор Костянтин Великий переніс свою столицю в місто Візантій (з I століття н. е., що входив до складу Римської імперії) і перейменував його на Константинополь. У середньовіччі Візантія називалася Романією, самі візантійці називали себе ромеями, а свою культуру — ромейською. Імператор — «Басилевс ромеїв» — оголосив себе також і верховним жерцем. Це відбилося в офіційному мистецтві Константинополя, який виражав ідеї культу «басилевса ромеїв» як пантократора (від грец. Παντοκράτορος — «вседержитель»). З тих пір вона була центром цивільного й духовного життя греко-римського миру. Візантійська імперія породила особливу культуру, названу в науці візантизмом.
Перші сторіччя існування Візантійської держави можна розглядати як найважливіший етап у формуванні світогляду візантійського суспільства, що спирався на традиції язичницького еллінізму й принципи християнства. Формування християнства як філолофсько-релігійної системи було складним і тривалим процесом. Воно вбрало в себе багато з філософських та релігійних вчень того часу. Християнська догматика склалась під сильним впливом близькосхідних релігійних вчень: юдаїзму, маніхейства. Воно було синтетичною філософсько-релігійною системою, важливим компонентом якої була антична філософія.
Першого розквіту візантійське мистецтво досягло у VI столітті при Імператорі Юстиніані. Величезна імперія була найбільшою і найсильнішою державою Європи. Тут існувала величезна кількість ремісничих майстерень, безліч купців. В одній лише столиці в цей час було споруджено тридцять церков, які сяяли золотом, сріблом і різнокольоровими мармурами.
На зміну непримиренності християнства з усім, що несло клеймо язичництва приходить компроміс між християнським і античним світоглядом. Найбільш далекоглядні християнські богослови зрозуміли необхідність оволодіння всім арсеналом язичницької культури для використання її в створенні філософських концепцій. Такі мислителі як Василь Кесарійський, Григорій Ніський і Григорій Назіанзін, закладають фундамент візантійської філософії, яка сягала коріннями давньогрецького мислення. У центрі їх філософії перебуває розуміння буття як досконалості. Народжується нова естетика, нова система духовних і моральних цінностей, змінюється й сама людина тієї епохи, її бачення світу й відношення до всесвіту, природи, суспільства.
З перемогою християнства провідне місце в системі знань зайняло богослов'я. Надзвичайний розквіт переживає логіка, як основа побудови богословської догматичної системи.
З X–XI ст. в розвитку богословсько-філософської думки можна простежити дві тенденції. Першій притаманні інтерес до проблем зовнішнього світу та його будови, віра у можливості людського розуму і прагнення протистояти різним формам аскетизму. Найвидатнішим представником цього напрямку був Михайло Псьол (XI ст.) — філософ, історик, філолог, юрист. Його «Логіка» стала відомою не тільки у Візантії, але й на Заході. Представники раціоналізму і релігійного вільнодумства були засуджені церквою, а їх праці покарані вогнем. Друга тенденція, що знайшла своє вираження у творах релігійних аскетів і містиків Симеона Нового Богослова (949—1022) та Григорія Палами (1297—1360), в основному скеровувалась на внутрішній світ людини, способи її ; вдосконалення у дусі християнської етики, смирення і послуху.
З усіх країн Середньовіччя Візантія особливо славилась досягненнями в історіографії. Праці відомих візантійських істориків за характером викладу матеріалу, багатством міфологічних образів гідно продовжують класичну грецьку традицію Геродота, Фукідіда, Полібія.
Паралельно з історіографією існував специфічний середньовічний жанр історичного твору — хронографія. Основоположником її став кесарійський єпископ Євсевій (260—340), який зробив широкий огляд історичних подій.
В мистецтві Візантії панували узагальнено-спіритуалістичні принципи, які ґрунтуються на відриві від реальності й перенесенні у сферу вищих, абстрактних ідей. Ідеальний естетичний об'єкт перебуває в духовній сфері, описується за допомогою таких естетичних категорій, як прекрасне, світло, колір, образ, знак, символ. У художній творчості переважали традиціоналізм, канонічність.
Значний вклад Візантії в розвиток середньовічної архітектури. Візантійські зодчі створюють нові принципи забудови міст: у центрі розташовується головна площа з собором, від неї, довільно переплітаючись, розходяться вулиці. Прекрасним зразком церковного будівництва є храм св. Софії в Константинополі, споруджений у 532–537 pp. за наказом Юстиніана.
Періоди візантійського мистецтва
- ранньохристиянський період (так званої передвізантійської культури, І–ІІІ століття)
- ранньовізантійський період, «золоте століття» імператора Юстиніана I — до цього періоду належить архітектура храму Святої Софії в Константинополі й равеннські мозаїки (VI–VII століття)
- іконоборський період (VIII — початок IX століття). Імператор Лев III Ісавр (717—741), засновник Ісаврійської династії, видав едикт про заборону ікон. Цей період одержав назву «темний час» — багато в чому за аналогією з подібним етапом розвитку Західної Європи.
- період Македонського Відродження (867—1056). Прийнято вважати класичним періодом візантійського мистецтва. XII століття стало вищою точкою розквіту. Відомості про світ черпалися з Біблії й із здобутків прадавніх авторів. Гармонія мистецтва досягалася за рахунок суворої регламентації.
- період консервантизму за імператорської династії Комнінів (1081—1185)
- період Палеологівського Ренесансу, відродження елліністичних традицій (1261—1453).
Релігійні й естетичні принципи
![]() | Цей розділ потребує доповнення. (березень 2009) |
Візантійська архітектура
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/27/Ayasofya-Innenansicht.jpg/640px-Ayasofya-Innenansicht.jpg)
- Церква святої Ірини, інтер'єр.
Візантійські фрески
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/a/a7/%D0%A4%D1%80%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B0_%D0%91%D0%BE%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B8%D1%86%D1%8F%2C_%D0%9A%D0%B0%D0%BF%D0%BF%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%BA%D1%96%D1%8F.jpg/640px-%D0%A4%D1%80%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B0_%D0%91%D0%BE%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B8%D1%86%D1%8F%2C_%D0%9A%D0%B0%D0%BF%D0%BF%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%BA%D1%96%D1%8F.jpg)
Візантійські мозаїки
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d9/Theodora_mosaik_ravenna.jpg/640px-Theodora_mosaik_ravenna.jpg)
- Святого Юрія], [Базиліка Святого Дімітрія], VII ст., [Салоніки]
- [Равенна]. Мозаїка склепіння так званого мавзолею
- Равенна. Мозаїка «Добрий пастир»
- Монастир Дафні, «Різдво»
- Монастир Дафні, Христос Пантократор
Візантійські тканини і килими
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/Gunthertuch.jpg/640px-Gunthertuch.jpg)
- Синя тканина. В колах з написами — птахи та грифони. X ст. Саван святого.
- Святі Георгій та Димитрій в коштовних тканинах, фреска бл.1180 року.
Живопис
Візантійські майстри, з одного боку, зберегли складну техніку образотворчого мистецтва античності, з другого — наповнили її новим символічним змістом. Стиль їх живопису характеризується поєднанням плоских силуетів з плавною ритмікою ліній та благородною гамою фарб, де переважали пурпурові, лілові, сині, оливково-зелені й золоті тони. В IV–VI ст. у візантійському живописі ще панували античні традиції, що знайшло відображення в мозаїці Великого імператорського палацу в Константинополі; згодом, у IX–X ст., формується строгий іконографічний канон, складається цілісна система декору храму, певний порядок розташування біблійних сцен на його стінах і куполах. Одна з вершин мистецтва цього часу — мозаїка храму св. Софії у Константинополі.
На кінець XIII й середину XIV ст. припадає ще один період розквіту візантійського живопису, зв'язаний з поширенням гуманістичних тенденцій у культурі. Живописці намагаються вийти за рамки встановлених канонів церковного мистецтва, звертаються до зображення не абстрактної, а живої людини. Прекрасними пам'ятками цього часу є мозаїка і фрески монастиря Хори. Однак візантійське мистецтво не змогло піднятися до реалізму італійського Ренесансу і надалі залишалось у формах старої канонізованої іконографії.
Іконопис
Іконопис Візантійської імперії був найбільшим художнім явищем у східно-християнському світі. Візантійська художня культура не тільки стала родоначальницею деяких національних культур (наприклад, давньоруської), але й впродовж усього свого існування впливала на іконопис інших православних країн: Сербії, Болгарії, Київської Русі, Грузії, Сирії, Палестини, Єгипту. Так само під впливом Візантії перебувала культура Італії, особливо Венеції.
Найважливіше значення для цих країн мала візантійська іконографія та виникаючі у Візантії нові стилістичні плини.
Ювелірні вироби візантійських майстрів
- Золоті сережки, до 650 р., Музей мистецтва Метрополітен, Нью-Йорк
- Золотий хрест з філігранями, до 700 р. н.е., Музей мистецтва Метрополітен, Нью-Йорк
- Храмова підвіска, до 1150 р., висота 4,5 см. Музей мистецтва Метрополітен, Нью-Йорк
- Золота плакетка «Богородиця одигітрія», до 1100 року. Музей Вікторії й Альберта, Лондон.
Візантійські артефакти
- «Вотивні руки з хрестами», VI–VII ст. н.е., Женевський музей мистецтва і історії
- Срібна таріль «Жертвопиношення Ісаака», VI ст. н.е., константинопольські майстерні, Женевський музей мистецтва і історії
- Кам'яний рельєф із Сирії, VI ст. н.е., Женевський музей мистецтва і історії
- Константинопольські майстерні. Срібна таріль. Сцена з життя Давида. 630 р. н.е.Музей мистецтва Метрополітен
- Візантійська каблучка зі смарагдом, Женевський музей мистецтва і історії
Скульптура
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/1/12/%D0%9D%D0%B5%D0%B2%D1%96%D0%B4%D0%BE%D0%BC%D0%B8%D0%B9_%D1%80%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%94%D1%84_%D0%B7_%D0%B3%D1%80%D0%B8%D1%84%D0%BE%D0%BD%D0%BE%D0%BC._%D0%92%D1%96%D0%B7%D0%B0%D0%BD%D1%82%D1%96%D1%8F_1250-1300%2C_%D0%BC%D0%B0%D1%80%D0%BC%D1%83%D1%80.jpg/320px-%D0%9D%D0%B5%D0%B2%D1%96%D0%B4%D0%BE%D0%BC%D0%B8%D0%B9_%D1%80%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%94%D1%84_%D0%B7_%D0%B3%D1%80%D0%B8%D1%84%D0%BE%D0%BD%D0%BE%D0%BC._%D0%92%D1%96%D0%B7%D0%B0%D0%BD%D1%82%D1%96%D1%8F_1250-1300%2C_%D0%BC%D0%B0%D1%80%D0%BC%D1%83%D1%80.jpg)
Для релігійних цілей ліплення із самого початку вживалося помірковано, тому що східна церква завжди неприхильно дивилася на статуї, вважаючи їх до певної міри ідолопоклонством, і якщо до VIII століття круглі фігури ще були терпимі у візантійських храмах, то постановою Нікейского собору 787 року вони були зовсім усунуті. Таким чином, головне поприще діяльності для скульптури було закрито, і їй залишалося виконувати тільки саркофаги, орнаментальні рельєфи, невеликі диптихи, які дарувались імператорами сановникам і церковним ієрархам, плетіння для книг, посудини. Матеріалом для дрібних виробів такого роду служила в більшості випадків слонова кістка, різьблення якої досягло у Візантії значної досконалості.
Поряд із різьбленою справою квітнула обробка металів, з яких виконувалися вибивні або литі вироби помірного рельєфу. Візантійські художники дійшли нарешті до того, що стали обходитися зовсім без рельєфу, як, наприклад, у бронзових дверях церков, роблячи на мідній поверхні лише злегка поглиблений контур і викладаючи його іншим металом, сріблом або золотом. До цього розряду робіт, називаному agemina, належали чудові двері у соборах Амальфі й Салерно біля Неаполя. Крім дверей таким же способом виготовлялися напрестольні образи, дошки для стінок престолів, оклади для Євангелій, ковчеги для мощей тощо. У всіх подібних виробах візантійське мистецтво намагалося уникати опуклості, заміняючи рельєф або агемінальною роботою або емаллю, і опікуючись, перш за все, про розкіш і якомога частіше використання дорогоцінних каменів.
Особливо митецькими були візантійські майстри в емальних виробах, які можна розділити на два сорти: просту емаль (émail champlevé) і перегородкову емаль (émail cloisoné). У першій на поверхні металу робилися за допомогою різця поглиблення відповідно малюнку, і в ці поглиблення насипався порошок кольорової склоподібної речовини, яка потім сплавлялася на вогні й приставало міцно до металу; у другій — малюнок на металі позначався приклеєним до нього дротом, а простір між перегородками, що в такий спосіб утворювались, заповнювся склоподібною речовиною, яка потім набувала гладкої поверхні і прикріплювалася до металу разом із дротом за допомогою плавлення. Розкішний зразок візантійської емалеробної справи представляє знаменита Pala d'oro (золотий вівтар) — рід маленького іконостасу з мініатюрами в техніці перегородчатої емалі, головний вівтар, що прикрашає собою венеційська Базиліка Святого Марка.
Візантійські рельєфи зі слонової кістки
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/Byzanz_Christus_zwischen_Maria_und_Johannes.jpg/640px-Byzanz_Christus_zwischen_Maria_und_Johannes.jpg)
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1f/Triptych_Harbaville_Louvre_OA3247_recto.jpg/640px-Triptych_Harbaville_Louvre_OA3247_recto.jpg)
- Сорок Севастійських мучеників, слонова кістка, X століття, Боде Музей, Берлін.
- Сцени гріхопадіння Адама і Єви та історія Йосипа. Візантійська скринька, бічна сторона з орнаментом. Художній музей Волтерс
- Сцени гріхопадіння Адама і Єви та історія Йосипа. Візантійська скринька, передній бік. Художній музей Волтерс
- Пошанування імператора Юстиніана. П'ять стулок з рельєфами.
Джерела
- Загальна історія мистецтва. Мистецтво Візантії [Архівовано 19 вересня 2010 у Wayback Machine.]
- Лазарев В. Н. Історія візантійського живопису [Архівовано 15 квітня 2010 у Wayback Machine.]
- Отто Демус. Мозаїки візантійських храмів [Архівовано 22 листопада 2011 у Wayback Machine.]
- Колпакова Г. С. Мистецтво Візантії. Ранній и середній періоди. — СПб.: Азбука-класика, 2005.
Література
- Кондаков Н. «История и памятники византийской эмали. Сочинение Н. Кондакова, профессора Санкт-Петербургского университета и старшего хранителя Императорского Эрмитажа», 1892 г.
- (рос.) Лихачева В. Д. Искусство Византии IV—XV веков. — М.: Искусство, 1981.
- (рос.) Каждан А. П. Византийская культура (X—XII вв.). — М.: Наука, 1968. — 232 с.
Посилання
Див. також
- Еллінізм
- Фреска
- Мозаїка
- Мініатюра (живопис)
- Іконопис
- Середньовіччя
- Історія міста Візантія
- Музей візантійської культури (Фессалоніки)
- Архітектура Візантійської імперії
- Живопис Візантійської імперії
- Венеційська школа
![]() |
Це незавершена стаття з мистецтва. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.