Народився 12 квітня 1930 року в Житомирі. З 1930 року мешкав в місті Ізяслав. Вчився в середній школі №1, де вчителювали його батьки— Олександра Рутківська і Володимир Попович.
1946 року Мирослав Попович, разом з братом Володимиром і матір'ю, яка під час німецької окупації працювала в друкарні «Заславського вісника», під загрозою переслідувань переїздять до діда в Народичі.
1960— захист кандидатської дисертації «Ірраціоналізм у сучасній французькій філософії» (рос.“Иррационализм в современной французской буржуазной философии”).
1960— присуджено науковий ступінь кандидата філософських наук.
1961— в.о. вченого секретаря Інституту філософії АН України.
Головний редактор наукового журналу «Філософська думка», член редколегій часописів «Вища школа», «Людина і Політика», «Наукові записки Національного університету „Києво-Могилянська академія“. Серія Філософія».
Могила Мирослава Поповича, Байкове кладовище
Смерть
Помер після операції на серці 10 лютого 2018 року у Києві на 88 році життя[5][6][7]. Прощальна церемонія відбулася 13 лютого 2018 року у Великому конференц-залі Національної академії наук України. У церемонії взяв участь Президент України Петро Порошенко[8]. Був похований 13 лютого на Байковому кладовищі (ділянка№33)[9].
Вшанування пам'яті
Через декілька днів після смерті Поповича, на сайті Київської міської ради була подана електронна петиція з пропозицією перейменувати на його честь вулицю Семашка, у Святошинському районі Києва, де він провів останні роки життя (не набрала достатньої кількості голосів)[10]. 8 вересня 2022 року вулицю Семашка у Святошинському районі Києва, на якій проживав філософ, було перейменовано на вулицю Мирослава Поповича.[11][12]
Указом Президента України №32/2018 від 14 лютого 2018 року, Поповича за визначні заслуги перед Україною посмертно нагороджено Орденом Свободи.[13]
28 січня 2022 року ім'я Мирослава Поповича присвоєно Ізяславському ліцею №1[14].
«Похід проти розуму: Ірраціоналізм у сучасній французькій буржуазній філософії» (1960)
«О философском анализе языка науки» (1966)
«Логіка і наукове пізнання» (1971)
«Философские вопросы семантики» (1975)
«Очерк истории логических идей в культурно-историческом контексте» (1979)
2002— Орден «За інтелектуальну відвагу»— за значний внесок у поглиблення і розвиток європейськості української політичної та філософської думки [18]
2003— Дійсний член (академік) Національної Академії Наук України
2005— орден князя Ярослава Мудрого Vст.— за визначні особисті заслуги в розвитку філософської науки, багатогранну дослідницьку діяльність у галузі національної духовної та політичної культури[19]
2018— Орден Свободи (посмертно; згідно з Указом Президента України 32/2018)— за визначні особисті заслуги в утвердженні суверенітету та незалежності України, консолідації українського суспільства і розвитку демократії, багаторічну плідну наукову та громадсько-політичну діяльність)[13]
Наливайко О. Колишній директор Золотопотіцької школи Мирослав Попович— лауреат Шевченківської премії // Бучаччина: історія сучасності «Береги свободи слова».— Тернопіль: ВАТ «ТВПК „Збруч”», 2008.— С.184—185.— ISBN 978-966-528-289-1.
Попович Мирослав Володимирович. Бібліографічний покажчик/ укладач О.Є.Лукащук; авт. вступ. ст. П.Ф.Йолон.— Наукове видання.— Київ, 2010.— 32с.— (Серія:Вчені Національної академії наук України)— 300прим.
П.Ф.Йолон.Лицар істині і моральності// Попович Мирослав Володимирович Біобібліогр. покажч.— ( Сер.: «Вчені НАН України»), друге видання, доповнене.— Київ,2010.— С. 3-12.