Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Арсен Карагеоргійович (Тімішоара , 4 /16 квітня 1859 —Парижі , 19 жовтня 1938) був сином князя Олександра Карагеоргійовича та принцеси Персіди (народився як Ненадовіч), брата короля Петра І Визволителя.
![]() | Цю статтю треба вікіфікувати для відповідності стандартам якості Вікіпедії. |
Ця стаття не містить посилань на джерела. (січень 2024) |
Арсен Карагеоргійович | |
---|---|
![]() | |
Народження | 4 квітня 1859 Тімішоара, Австро-Угорщина |
Смерть | 19 жовтня 1938 (79 років) Париж, Франція |
Поховання | Oplenacd |
Країна | ![]() |
Рід військ | Гвардійська кавалерія |
Освіта | Q20437431? |
Роки служби | 1886–1916 |
Член | Чорна рука |
Звання | Генерал-майор |
Війни / битви | Російсько-японська війна, Перша Балканська війна, Друга Балканська війна, Перша світова війна |
Рід | Карагеоргієвичі |
Діти | Павло Карагеоргієвич |
Нагороди | |
![]() |
Здобув освіту в Парижі та Санкт-Петербурзі, де він отримав вищу військову освіту в Костянтинівській офіцерській Академії. Академію закінчив у званні лейтенанта кавалерії в 1877 році. Після чого він служив у російській армії.
З 1883 по 1885 роки він служив офіцером у французькій військовій експедиції в Тонкині . В ході бою він був поранений, але він показав виняткову мужність, про що було повідомлено у французькій пресі . Чотири наступні роки живе в Санкт — Петербурзі, а потім служить в Іноземному легіоні . На додаток до мужності продемонстрував і відмінне командування.
Він одружився з Принцесою Авророю Демидовою ді Сан Донато 1 травня 1892 року в Києві і у них народився син Павло. У 1895 році розлучився із принцесою Авророю, яка в 1905 року померла. Виховання сина Павла доручено князю Петру, який жив у Женеві. Павло був регентом при королі Петро ІІ в 1934–1945 рр.
Під час російсько-японської війни 1905 року був командиром кавалерійського полку. У битві під Мукдене показав велику мужність і був нагороджений вищою медаллю Росії — золотою шпагою, Був підвищений в званні до генерала, командував кавалерійською дивізією.
У травні в 1911 році вступив до організації «Чорна рука».
У Першій і Другій Балканських війнах брав участь як командир кавалерійських дивізій і воював, як завжди на передньому краї в битвах під Куманово, Бітола і Брегалница. Після того як він знову показав мужність стає дуже популярним серед народу, а через це він навіть стає проблемою для короля Петра I, який просив, щоб Арсен покинув Сербію. Розчарований він відправився до Росії, де в черговий раз бере участь у бойових діях, як генерал імператорської гвардії.
Після Жовтневої революції він був арештований і відданий суду, так званому суду громадян і солдатів СРСР. Після того, як отримує виправдувальний вирок залишає Росію і решту свого життя проводить у Франції. Останній раз приїжджає до Белграду після вбивства короля Олександра.
Він брав участь у дев'яти війнах і чотирнадцятьох битвах. З усіх офіцерів у сербській історії в нього була найбільша кількість медалей.
Коли Арсен помер у Парижі, його син був регентом Югославії, тож його з повними державними почестями поховали в склепі церкви св. Георгія в Опленаці.
Поручик (1901), штабс-ротмістр (1903), есаул (1904), войсковой старшина (1904), полковник (1906), генерал-майор (1914).
«За то, что, 13 и 14 марта 1915 г., в бою у д. Шафранки, будучи начальником левого боевого участка и обороняя позиции севернее д. Шафранки, подвергая свою жизнь явной опасноти, отбил неоднократные, упорные атаки превосходных сил противника и, когда во время последней атаки германцам удалось овладеть частью наших окопов, с потерей которых пришлось бы очистить всю нашу позицию, выбил из них германцев, укрепил занятое положение и сам перешел в наступление, дойдя до д. Тартак.»
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.