Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Четверта битва при Ізонцо (10 листопада 1915 — 2 грудня 1915) — невдала спроба італійських військ прорвати австро-угорський фронт біля річки Ізонцо під час Першої світової війни.
Четверта битва при Ізонцо | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Італійського фронту Першої світової війни | |||||||
![]() | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() |
![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
|
|||||||
Військові сили | |||||||
|
| ||||||
Втрати | |||||||
|
|
Вирішальні зіткнення відбулись у районі міста Гориця та на плато Красу, хоча наступ вівся по всьому фронті річки Ізонцо, довжиною 90 км.
Восени 1915 р., коли французький наступ у Шампані зазнав невдачі, російські армії було відкинено на 400 км на схід від Варшави, а сербські війська було погромлено німцями та болгарами, італійське командування вирішило завдати удару по австро-угорцях. Планувалося прорвати австрійську позиційну оборону та захопити важливі стратегічні пункти Подгору, Ославію, Монте Сеї-Бусі та Монте Сан-Мікеле. Головна мета — захоплення міста Гориця, тому головні сили італійської Ізонцської групи армій було спрямовано на цей пункт.
Австрійське командування з урахуванням того, що значна частина військ знаходилася на Східному фронті, продовжувало дотримувалося стратегії оборони. Особливо важливим був вважався район річки Ізонцо, де було облаштовано укріплені рубежі в районі Тольміно та Гориці.
Усі італійські атаки було відбито і після настання холодів начальник штабу Верховного командування генерал-лейтенант Луїджі Кадорна зупиняє наступ.
Італійська армія
Ізонцька група армій:
Загальний склад
Австро-угорська армія
Південно-Західний фронт (генерал-полковник ерцгерцог Євгеній Австрійський)
Загальний склад
Бої починаються з масованої артилерійської підготовки італійців. Після чого вони починають атаки у районах Монте Санто, Монте Сан-Габріелє та селища Загора. Хоча 10 листопада італійцям вдалося зайняти частину Загори, але вже 11 листопада їх було витіснено звідти. Подальші італійські атаки не мали результатів. Так само безрезультатно завершився наступ на селище Ославія та Монте Сабатіно.
14 листопада під прикриттям артилерії італійці повели наступ на Монте Сан-Мікелє, захопивши ворожі траншеї. Але внаслідок австрійської контратаки їх було вибито з захоплених позицій. 15 листопада спроба охоплення австрійських позицій також зазнала цілковитої невдачі.
18 листопада 1915 р. італійці обстріляли Горицю з важких гармат, перед цим скинувши з літака листівки, де мешканцям пропонувалося залишити місто. 2-а італійська армія, почавши наступ на Горицю, змогла захопити холмисту територію навколо Ославії та Сан-Флоріано-дель-Коліо з видом на Ізонцо та місто Гориця. 3-а італійська армія, охопивши решту фронту до моря, розпочала серію кривавих атак, які не мали жодного результату. Наприклад, гора Сей-Бусі, п'ять разів була атакованою італійськими військами, але безрезультатно.
Інтенсивність бойових дій посилилась на кінець листопада, коли плацдарм Толміна (італійською: Толміно) зазнав потужних обстрілів з обох боків, також були неодноразові спроби італійців утвердитись на вершинах Монте Сан-Мікеле та Монте Сан-Мартіно, втім, безрезультатно. Вже на початку грудня бойові дії звелись до малих сутичок, на відміну від масованих фронтальних наступів, що були характерними для початку битви. Єдиним італійським успіхом було захоплення частини селища Ославія.
Неоголошене перемир'я настало разом з першим великими холодами у горах Красу, через перешкоди з постачанням військові дії було призупинено. Проблеми з постачанням з обох боків були пов'язані з ідеєю про 1915 рік як рік бліцкригу, тому підготовки до тривалої позиційної війни проведено не було. Бойові дії відновились у березні 1915 р. (П'ята битва при Ізонцо).
Починаючи з 24 листопада у битві брав участь 85-й Мараморосько-Угочанський піхотний полк австрійського війська, третину якого складали українці з Закарпаття. Під час боїв 3-й окремий батальйон полку вів важкі бої з італійцями на горі Мерзлий Верх (Юлійські Альпи). Також у цих боях брав участь окремий батальйон 66-го Унгварського піхотного полку, до якого теж мобілізовувались українці[1]).
Італійцям не вдалося досягнути перемоги. Австро-угорське військо продовжувало утримувати усі важливі стратегічні пункти — Роверето, Трієнт, Тоблах, Тарвіз, Горицю та Трієст[2]). Місто Гориця було перетворено на руїну.
Причини невдач італійського наступу були наступними :
Водночас австрійське командування, через значні втрати, запрохало військової допомоги у Німеччини, що на той час дотримувалась нейтралітету в італійських відносинах. Пізніше це стало причиною вступу Німеччини у війну проти Італії. Загалом, жодного впливу на хід війни ця битва не мала.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.