Loading AI tools
селище міського типу в Україні, районий центр Солонянського району Дніпропетровської області З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Соло́не — селище в Україні в Дніпровському районі Дніпропетровської області, центр Солонянської селищної територіальної громади. До 2020 року було районним центром Солонянського району Дніпропетровської області. Населенняr — 7380 мешканців.
селище Солоне | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
![]() | |||||
Країна | ![]() | ||||
Область | Дніпропетровська область | ||||
Район | Дніпровський район | ||||
Громада | Солонянська селищна громада | ||||
Код КАТОТТГ | UA12020270010031228 | ||||
Основні дані | |||||
Засновано | наприкінці XVII ст. | ||||
Колишня назва | Новоселівка, Енгельгардівка, Солоненьке | ||||
Статус | із 2024 року | ||||
Населення | ▼ 7 380 (01.01.2022)[1] | ||||
Поштовий індекс | 52400 — 52404 | ||||
Телефонний код | +380 5669 | ||||
Географічні координати | 48°11′41″ пн. ш. 34°51′15″ сх. д. | ||||
Висота над рівнем моря | 109 м | ||||
Водойма | річка Солона
| ||||
Відстань | |||||
Найближча залізнична станція: | Привільне | ||||
До станції: | 10 км | ||||
Селищна влада | |||||
Адреса | 52400, смт Солоне, вул. Гагаріна, 7 | ||||
Голова селищної ради | Копейко Михайло Мусійович | ||||
Карта | |||||
![]() | |||||
|
Селище міського типу Солоне розміщене на берегах невеликої пересихаючої річки Солоної, яка через 5 км впадає в річку Мокра Сура. На річці і декількох пересихаючих струмках зроблені загати. Через селище проходить автомобільна дорога Р80.
Перші оселі на місці сучасного селища виникли ще в ІІІ тисячолітті до нашої ери. Рештки поселень і курганні могильники ямної культури доби міді-бронзи були знайдені при археологічних розкопках на околицях села.
Наприкінці XVII століття на схід від сучасного селища виникло поселення Новоселівка засноване кріпаками-втікачами. На початку XVIII століття кріпаків з Новоселівки переселили на землі по річці Солоненькій. Найменування річки, за розповідями, пішло від того, що вода в ній була солоною, а влітку на берегах навіть виступав солонець. Нове поселення дістало назву Енгельгардівка. В 80-х роках XVIII століття село було названо Солоненьким. На той час тут жило 485 осіб.
у 1803 році в Солоненькому була побудована Петро-Павлівська церква[2].
На викуплених у 1852 році землях меноніти Бергмани побудували хутір і назвали його Абрамівським. З часом хутір перетворився у потужну економію.
За переписом 1858 року в Солоненькому налічувалось 724 особи, які займалися хліборобством та скотарством. Напередодні Першої світової війни в Солоному було 274 двори, кількість населення становила 1830 осіб.
Наприкінці XIX століття громаді села, яке стало називатися Солоним, належало 1785,5 десятини землі.
У 1881 році землі сільця Солоненького були розподілені таким чином (десятина — це 1,0925 гектара):
Станом на 1886 рік у колишньому власницькому селі Солоне (Енгельгардове), центрі Солонянської волості Катеринославського повіту Катеринославської губернії, мешкало 735 осіб, налічувалось 138 дворових господарств, існувала православна церква, школа, крамниця, відбувалися 2 ярмарки на рік[3].
За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 1398 осіб (719 чоловічої статі та 679 — жіночої), з яких 1387 — православної віри[4].
У грудні 1905 році в Солоному проходив з'їзд Селянської спілки, на що влада оголосила воєнний стан у повіті і село було обстріляно артилерією за наказом генерал-губернатора Сандецького. Василій Строменко, Ярема Строменко, Панас Бабенко, учитель Євген Моцний, Оникикій Стром, Потап Колодченко, Міхей Московка 1882 г.р., Данило Бондаренко, Григорій Поплавський були заарештовані. Більшість з них засуджені і вислані на північ Росії.[5]
У 1923 році Солоне стало районним центром. З 1960 року селище Солоне віднесене до категорії селищ міського типу.
У 1925 у Солоному відбувся гучний судовий процесс. На лаві підсудних опинилися 14 чоловік. Між ними голова Солоняського райвиконкому, голова СільЄСТ-ва , фінінспектор й нарсуддя. Головні пункти обвинувачення - незаконне позбавлення деяких селян права голосу на виборах, несправедливе вирішення земельних питань, розтрати, недбале ставлення до своїх обов'язків.[6]
У 1937 радянська влада побудувала в Солоному грандіозний театр, який було зруйновано у 1943 році[7].
До 1914 року в Солонянській школі викладали математику - Євген Федосійович Моцний[8] , а українську мову та літературу - Олександр Потапович Колодченко[9]
У 1941 з серпня по жовтень в Солоному діяв партизанський загін під керівництвом Волобуєва[10].
1989 року за переписом тут мешкало приблизно 7400 осіб.
У 1990 році патріоти вперше встановили у Солоному жовто-блакитний прапор[11]
Колись село розділялось на три частини: Шланбова (ймовірно від «шлагбаум»), Більчена (ймовірно від "білий) та Коновалівка[12].
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[13]:
Мова | Кількість | Відсоток |
---|---|---|
українська | 6870 | 92.49% |
російська | 516 | 6.95% |
вірменська | 15 | 0.20% |
білоруська | 9 | 0.12% |
інші/не вказали | 18 | 0.24% |
Усього | 7428 | 100% |
В селищі знаходяться наступні сакральні споруди релігійних громад:
У селищі є будинок братів Бергманів. Тепер у цій будівлі розміщені краєзнавчий музей, районний архів, бібліотека, центр надання адміністративних послуг. Сім'я Бергманів у 1862 році отримала 14 тисяч десятин землі. На території селища розташовані дві садиби, які належали Пітеру Хугу, Абрахаму та Герману Бергманам. Одна з них є пам'яткою архітектури України місцевого значення. Бергмани активно розвивали регіон. Земська лікарня, земська школа, дороги, початкові школи в інших населених пунктах збудовані за сприяння родини Бергманів багато будівель існують до цього часу.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.