Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Людмила Йосипівна Макарова (нар. 20 жовтня 1921, Петроград — пом. 30 травня 2014, Санкт-Петербург) — радянська і російська акторка театру і кіно. Народна артистка СРСР (1977).
Макарова Людмила Йосипівна | |
---|---|
Народилася | 20 жовтня 1921[1][2] Петроград, Російська СФРР[1] |
Померла | 30 травня 2014 (92 роки) Санкт-Петербург, Росія ·хвороба |
Поховання | Літераторські мостки |
Країна | ![]() ![]() |
Діяльність | акторка, кіноакторка |
Знання мов | російська |
Заклад | Великий драматичний театр імені Г. О. Товстоногова |
Учасник | німецько-радянська війна |
Роки активності | з 1938 |
Партія | КПРС |
У шлюбі з | Копелян Юхим Захарович |
Нагороди | |
IMDb | ID 0538418 |
Людмила Макарова народилася 1921 року в Петрограді (нині Санкт-Петербург).
У дитинстві мріяла стати балериною, але хвороба ніг виключила балет, його замінив драматичний гурток при Будинку вчителя. У 1938 році вступила до студії при Ленінградському Великому драматичному театрі імені Г. О. Товстоногова (БДТ)[3]. Тоді ж була прийнята до допоміжного складу театру і дебютувала на сцені в епізодичній ролі Хлопчаки у виставі «Кубанці» за п'єсою В. М. Ротко, поставленій Борисом Бабочкіним[4].
У 1941 році закінчила студію і була прийнята до трупи БДТ. Встигла зіграти Аню в чеховському «Вишневому саду» (у постановці Павла Гайдебурова), у травні вийшла заміж за молодого актора БДТ Юхима Копеляна, але почалася німецько-радянська війна розлучила її з театром та з чоловіком: Великий драматичний театр був евакуйований до Кірова, а чоловік пішов добровольцем до народного ополчення. Сама вона залишилася в Ленінграді. З 1941 року і до закінчення війни служила в Театрі Балтійського флоту. Спочатку, за спогадами актриси, це були бригади, які виступали в портах (куди їх доставляли на човнах), на кораблях, одного разу навіть на підводному човні, потім поставили спектакль «Біля стін Ленінграда», який грали в блокадному місті, у БК «Виборзький»[3]. Пізніше, після прориву блокади, театр на багатьох фронтах піднімав настрій бійцям комедіями Олександра Островського «Не все коту масляна» і «Свої люди — поквитаємось»[5].
У 1945 році повернулася до Великиого драматичного театру (нині Великий драматичний театр імені Г. О. Товстоногова), де служила до кінця свого життя.
Сценічну кар'єру починала в ті часи, коли не тільки БДТ, але весь радянський театр переживав кризу і втрачав глядачів[6]. Вона починала як лірична героїня, при цьому менше всього переконувала критиків саме в ліричних сценах[5]. Всупереч нав'язаному режисерами амплуа прагнула стати характерною актрисою. «В образах, створених нею, — писала Т. Забозлаєва, — інколи проскакувало щось більш конкретне, ніж тільки юна безпосередність почуттів. Граючи поверхневі ролі дівчаток з повоєнних комедій або казкових героїнь, вона прагнула зробити ці образи „впізнаваними“, знайти в них життєво достовірне».
Брала участь у дублюванні іноземних фільмів.
Померла в Санкт-Петербурзі 30 травня 2014 року[7]. Прощання з актрисою відбулося 3 червня 2014 року в БДТ ім. Г. О. Товстоногова. Похована на Літераторських містках Волковського кладовища[8][9].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.