Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Га́лицька митропо́лія — греко-католицька (унійна) митрополія з центром у Львові й юрисдикцією на Галичину, утворена 1808 року Папою Римським Пієм VII як центральна митрополія Української греко-католицької церкви. Перестала існувати у 2005 році, коли осідок предстоятеля УГКЦ було перенесено до Києва.
У 1596 році київський митрополит Михайло Рагоза підписав Берестейську унію з Католицькою Церквою, а Київська (православна) митрополія стає унійною з Римом, відновлюючи таким чином первісну єдність Церкви, яка тривала до схизми 1054 року. Лише у 1620 році, після висвяти єрусалимським патріярхом Теофаном III нового митрополита та єпископів на ті престоли, які посідали унійні владики, з'являються дві паралельних єрархії, предстоятелі яких носять той самий титул — митрополита Київського, Галицького і всієї Руси — та канонічно вважають «своєю» ту саму територію, хоча реально здійснюють свої повноваження лише стосовно тих, хто визнає їхню юрисдикцію.
В результаті трьох поділів Речі Посполитої Київська унійна митрополія була поділена між двома імперіями: Київська архієпархія, а також волинські та білоруські владицтва після другого та третього поділу опинилися під Російською імперією, а дві галицькі єпархії — Львівська і Перемиська, а також Холмська — відійшли до Габсбурзької монархії. На відміну від Російської імперії, де церква називалася греко-унійною, у володіннях Габсбурґів вона отримала згідно з рексриптом Марії-Терезії 1774 р. назву Греко-католицької. Надалі ці Церкви розвивалися автономно, хоч Київська унійна митрополія формально зберігалася як канонічна інституція до 1808 р. Її останній предстоятель митрополит Теодосій Ростоцький від 1795 до своєї смерті в 1805 р. перебував у Петербурзі під домашнім арештом. Його наступником став, згідно з приписами Замойського собору, архиєпископ Полоцький Іраклій Лісовський, котрий був призначений головою другого (греко-унійного) відділу колегії у справах католиків. У липні 1806 р. був номінований імператором Олександром I митрополитом всіх Унійних Церков у Російській імперії, що було фактичним поділом Київської митрополії.
Ще від 1760-х рр. (тобто за Речі Посполитої) серед галицької церковної ієрархії стала зароджуватися думка про необхідність створення на базі південних єпархій окремої митрополії, з осідком у Львові, незалежної як від львівських латинських архієпископів, так і київських митрополитів[1].
Восени 1773 року львівський єпископ Лев Шептицький направив цісарці Марії Терезі проєкт, який передбачав дві можливості: першу, це відновлення давньої Галицької митрополії, підпорядкувавши їй Львівську і Перемиську єпархії; та другу, перенести осідок Київської митрополії з Польщі до Австрії, конкретно до Львова, так як керівництво розлогою митрополією по обидва боки кордону підняло б авторитет Австрійської держави.
11 вересня 1806 року цісар Франц I затвердив пропозиції про відновлення Галицької митрополії, що їх випрацювали Антоній Ангелович та Генеральний вікарій Львівської єпархії Михайло Гарасевич. Відень запропонував Папі Римському Пієві VII піднести Львівське єпископство до гідності митрополії в складі трьох владицтв: Львівської архієпархії, Перемиської та Холмської єпархій. На львівського архієпископа й галицького митрополита цісар просив затвердити Антонія Ангеловича, який після смерті холмського єпископа Порфирія Важинського і львівського єпископа Миколу Скородинського залишився єдиним греко-католицьким єпископом у Галичині.
23 лютого 1808 року Папа Римський Пій VII підписав буллу «In universalis Ecclesiae regimine», якою відновив Галицьку митрополію, затвердив номінанта і визнав за ним усі права, що ними користувалися київські митрополити. Події передував тривалий дипломатичний спір та вивчення справи по суті. Спочатку у створенні митрополії було відмовлено (травень 1807 р.) через призначення митрополитом у Росії Іраклія Лісовського та небажання Святого Престолу розділяти Київську митрополію. Лобіювання австрійським урядом справи стало вирішальним чинником[2].
25 вересня 1808 року відбулося урочисте сходження Антонія Ангеловича на галицький митрополичий престіл, на якому перебував до своєї смерті 1814 року.
У 1848 році митрополія складалася з двох єпархій — Львівської і Перемишльської, нараховувала 1 985 парафій і близько 2 мільйонів 170 тисяч вірних[3]. У 1885 році було створено третю єпархію греко-католицької церкви із центром у Станіславові[4].
У 1946 році на Львівському соборі, Греко-католицьку церкву було неправосильно зі застосуванням примусу, ліквідовано і підпорядковано Московській патріархії.
Верховні архієпископи Галицькі, голови Галицької греко-католицької митрополії, перебували в Римі, аж поки у 1989 році церкву було офіційно відновлено в Україні (див.: Підпільна УГКЦ).
У 2005 році Галицьку митрополію було ліквідовано. Голова УГКЦ кардинал Любомир Гузар перебрався у Київ.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.