Loading AI tools
село в Покровському районі Дніпропетровської області З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Великомиха́йлівка (друга, застаріла назва — Дібрівка) — село в Україні, центр Великомихайлівської сільської громади. Синельниківського району Дніпропетровської області. Населення становить 1963 осіб. Орган місцевого самоврядування — Великомихайлівська сільська рада.
село Великомихайлівка | |
---|---|
Країна | ![]() |
Область | Дніпропетровська область |
Район | Синельниківський район |
Громада | Великомихайлівська сільська громада |
Код КАТОТТГ | UA12140050010042898 |
Облікова картка | Великомихайлівка |
Основні дані | |
Засноване | 1776 |
Населення | 1963 |
Площа | 5,305 км² |
Густота населення | 370 осіб/км² |
Поштовий індекс | 53621 |
Телефонний код | +380 5638 |
Географічні дані | |
Географічні координати | 47°58′19″ пн. ш. 36°28′20″ сх. д.H G O |
Середня висота над рівнем моря |
113 м |
Водойми | р. Вовча, Балка Молодецька |
Відстань до районного центру |
25 км |
Найближча залізнична станція | Просяна імені Приклонського В.В. |
Відстань до залізничної станції |
19 км |
Місцева влада | |
Адреса ради | 53621, с. Великомихайлівка, вул. Шевченка, 6 |
Сільський голова | Дегтярьов Сергій Миколайович |
Карта | |
Мапа | |
![]() | |
|
Село Великомихайлівка знаходиться на правому березі річки Вовча, прилягаючи до чудового лісового масиву, який згадується в історичних документах часів громадянської війни. Нижче за течією примикає і на протилежному березі — село Орестопіль. Селом тече Балка Молодецька і впадає у річку Вовчу.
Історичні дані говорять про те, що до початку 80-х років XVIII ст. воно називалося Дібрівка, за ім'ям дубової діброви, що тяглася понад річкою Вовчою. За часів Запорозької Січі Дібрівка входила до Самарської паланки.
З півночі село Дібрівка оточували піщані масиви, які завдавали багато лиха жителям села, засипаючи колодязі, сади та будівлі під час сильних піщаних бурь. Жителі села звернулися до царського уряду за дозволом переселитися на інше місце — західніше. В 1776 році було здійснене офіційне оформлення і державна реєстрація села азовським губернатором Чертковим.
Першими поселенцями на новому місці були козак Єрмоленко та два брати Михайли Мокієнки. Іменем старшого й було назване нове село. У 1779 році в Великомихайлівці налічувалося 175 дворів. Селяни користувалися надільною землею, що становила 17 тисяч десятин. Основним заняттям було землеробство. У селі було два чумаки, один шинкар, два церковнослужителі, п'ять чорноробів. У 1794 році стояла дерев'яна церква, 120 хат-мазанок, 44 плетених будинки.
На землях, що входили до Великомихайлівської волості, у другій половині 18-го століття, виникли хутори Ягідна, Дубовий, кріпосні села Явещина (Орестопіль), Синьогубове (Вовче), Зубкова (Соснівка), Новоселівка, Олександрівка та ін.
У 1859 році в селі було 652 двори 3828 жителів, одна церква, училище. Середній наділ на душу становив 8,2 десятин землі. А вже у 1913 році, як свідчить «Довідкова книга Катеринославської Єпархії» за цей же рік, Великомихайлівка налічувала 4540 чоловіків і 4810 жінок. У селі було 4 земських і 1 приходська школа, медамбулаторний пункт, ветеринарний пункт, пошта, земська поштова станція, цегельний завод, 3 парових млини, дві парові олійниці, склад землеробських знарядь, 1 лікар, 2 фельдшери і земська телефонна станція. Першими вчителями в селі були сестри Дороганевські, які ще у 80-х роках 19 століття за власним бажанням приїхали працювати в сільській школі. Окрасою й гордістю села була Преображенська трьохпрестольна церква, збудована й освячена в 1907 році (зруйнована в 1935 році).
Саме на теренах нинішнього Покровського району Нестора Івановича вперше і назавжди нарекли батьком. Цю історію, здається, тут знає і старе, і мале. Навесні 1918 року Україна була наповнена німецькими та австро–угорськими військами. У народу закипав гнів проти загарбників. Спонтанно виникав рух опору. Зокрема, на теренах нинішньої Запорізької області виник загін Махна, а в Дібрівці (нині — Великомихайлівка), що в Покровському районі сучасної Дніпропетровщини, — Щуся. Місцевий краєзнавець Геннадій Мицик стверджує, що бійців в обох загонах спершу було зовсім не багато — десь 20 і 15. Проте у народних ватажків, на відміну від вождів нашого сьогодення, вистачило мудрості для того, щоб об'єднатися. Це сталося восени того ж 1918–го в Дібрівському лісі.
У Великомихайлівці саме розташовувався батальйон австрійців, а разом із ними — сотні дві гетьманської варти та німців–колоністів. Здавалося, для боротьби з такою кількістю супротивників у народних месників було надто мало сил. Проте Махно наполіг дати бій недругові, і невеликий партизанський загін переміг значно більшу регулярну військову частину окупантів і з честю повернувся до визволеної Великомихайлівки. З такої нагоди у селі відбувся великий мітинг, на якому місцеві жителі заявили Нестору Івановичу: «Віднині ви — наш батько!».
Це почесне звання Махно виправдав і пізніше. Коли у 1919 році Великомихайлівку загарбали денікінці, зусиллями його загону було відновлено попередню владу.
Значно підступнішими виявилися червоні війська. Свій третій кінний корпус вони підсилили полоненими махновцями, перед якими поставили умову — або розстріл, або вони «спокутують свою провину перед радянською владою». У лютому 1921 року Махно помчав на передову, сподіваючись, що колишні однополчани, побачивши його, припинять опір і повернуть зброю проти червоних командирів. Але сталося інакше — вчорашні махновці тут же, у Дібрівському лісі, пішли в атаку на своїх. Бої відбувалися з перемінним успіхом. Проте сили червоних явно переважали. Махновцям довелося відступати. Ворожі бійці вже ось–ось мали захопити керівництво повстанців на чолі з Махном. У пошуках порятунку начальник штабу Віктор Білаш схопив армійську касу і почав кидати на землю гроші, срібло, золото. Підбираючи коштовності, червоні мусили зіскакувати з коней і таким чином відстали. Цим і було врятовано Нестора Івановича та його найближче оточення.
Махно вирішив відправитися на Дон, де на той час переважало українське населення. Але й там виявилося, що підтримати його нікому — козацтво значною мірою було винищене за наказом кремлівської верхівки. До того ж на порозі стояв жахливий Голодомор. Власне, це був початок кінця легендарної повстанської армії.
Після тієї втечі, коли Махна врятувала армійська каса, Нестор Іванович ще двічі побував у Дібрівці — наприкінці травня і в ніч з 10 на 11 липня того ж 1921 року. Саме тоді він поповнив армійську касу з одного зі схронів. Через місяць, коли Махно отримав одинадцяте важке поранення в селі Мишурин Ріг, він востаннє послав трьох бійців до Дібрівського лісу — напевно, щоб знову запастися грішми. Одначе офіційна історія замовчує, чи вдалося це його побратимам. Натомість люди досі розповідають, що десь у Дібрівському лісі й донині лежить скарб Нестора Махна.
Під час Другої світової війни, Великомихайлівка була окупована німецькими загарбниками майже 2 роки. Зазнала чималих втрат і руйнувань. Довгим є список чоловіків, які не повернулися з полів смертельних битв. Пам'ять про них зберігає меморіал у центрі села. У вересні 1943 року радянська 346-а Дебальцівська дивізія захопила Великомихайлівку.
Великомихайлівці, тяжкою, часто непосильною працею, відбудовували зруйноване господарство, вирощували хліб, плекали плани і мрії про краще майбутнє, виховували дітей.
11 серпня 2022 ворог обстріляв село ракетами пошкоджений млин і 20 будинків,постраждало подружжя
25 серпня 2022 по Синельниківському району після опівночі ворог ударив вчетверте за добу. У Великомихайлівці зруйновані кілька будинків. Восьмеро постраждалих. Серед них троє дітей. Найменшій дівчинці усього 2 роки!
6 лютого 2023 обстріл,без детальної інформації
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[1]:
Мова | Відсоток |
---|---|
українська | 95,0 % |
російська | 4,5 % |
інші/не вказали | 0,5 % |
Віддаль від села до районного центру 25 км, до залізничної станції 19 км. Воно об'єднує 663 двори з 1854 чоловіками населення і є центром сільської ради.
У селі знаходиться товариство з обмеженою відповідальністю «Дібрівське», яке спеціалізується на вирощуванні культур зернової та технічної груп.
У Великомихайлівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів навчається 248 учнів, працює 25 вчителів.
Є сільський Будинок культури, бібліотека з книжковим фондом близько 7 тисяч примірників, амбулаторія загальної практики сімейної медицини, ясла — садок «Ясочка», у якому виховується 33 дітей, народний історико — краєзнавчий музей, магазини, аптеки. Також діють філія Васильківського лісгоспу, філія Покровського РЕМ, Великомихайлівське споживче товариство, відділення поштового зв'язку, філія № 3012/02 Ощадного банку, психіатричне відділення Покровської центральної районної лікарні, Великомихайлівська дільниця районної ветеринарної лікарні. На території Дібрівського лісу розміщені три дитячі оздоровчі табори, де кожного року мають можливість оздоровитися підростаюче покоління нашої держави.
В селі знаходиться Храм Успіння Пресвятої Богородиці ПЦУ (вул. Щаслива, 41).
Влада району має бажанням відкрити туристичний маршрут шляхами Нестора Махна.
У селі народилися:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.