Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
4-та поліцейська панцергренадерська дивізія СС (нім. 4. SS Polizei Panzergrenadier Division) — військове з'єднання у складі військ Ваффен-СС, що існувало з 1939 по 1945 рік.
4-та поліцейська панцергренадерська дивізія СС | |
---|---|
![]() Емблема 4-ї поліцейської панцергренадерської дивізії СС | |
На службі | 1 жовтня 1939 — 8 травня 1945 |
Країна | ![]() |
Належність | ![]() |
Вид | ![]() |
Тип | Панцергренадери |
Чисельність | панцергренадерська дивізія |
У складі | Див. Підпорядкованість |
Оборонець | Генріх Гіммлер |
Гасло | «Моя честь називається вірність» (Meine Ehre heißt Treue) |
Війни/битви | |
Командування | |
Визначні командувачі | Карл Пфеффер-Вільденбрух Альфред Вюнненберг Вальтер Крюгер |
![]() |
Дивізія була сформована в жовтні 1939 року, коли тисячі членів поліції порядку (нім. Ordnungspolizei (Orpo) були призвані до лав нової дивізії. Цей особовий склад не зараховувався до штату військ СС і залишався поліцейським, зберігши свої штатні звання та відзнаки в системі Орпо, а не руни СС на петлицях. Під час набору до з'єднання, що формувалося, до кандидатів не висувалися жорсткі вимоги щодо їхньої расової та фізичної відповідності, визначені для персоналу, який вступав до лав СС. Мета Гіммлера при формуванні дивізії полягала в тому, щоб обійти критерії комплектування, які командування вермахту вдалося накласти на СС, це також надавало його поліцейським право проходження військової служби і водночас можливість уникнути призову до армії.
Першим командиром був генерал-лейтенант поліції Карл Пфеффер-Вільденбрух, кар'єрний офіцер поліції, який під час Першої світової війни був офіцером генерального штабу в кайзерівській армії й мав певний бойовий досвід. Одночасно з призначенням йому було присвоєне звання СС-групенфюрера. Дивізія була здебільшого оснащена та озброєна трофейною чеською технікою і особовий склад пройшов військову підготовку на навчальному центрі Вондерн, періодично виконуючи завдання щодо внутрішньої безпеки в Польщі. Поліцейська дивізія мала штатні три поліцейські стрілецькі полки загальною чисельністю дев'ять батальйонів, а потім до її складу увійшов 300-й артилерійський полк, переданий з вермахту. Наприкінці лютого 1940 року дивізію передислокували до Верхнього Рейну з огляду на підготовку до вторгнення у Францію.
Участь дивізії у Західній кампанії розпочалася на початку червня 1940 року в складі XVII армійського корпусу, розгорнутого в Аргоннському лісі. Формування дивізії вели наступальні бої, особливо важкими були бойові дії 9 і 10 червня 1940 року з прориву позицій французьких військ поблизу Рії-сюр-Ен і Вонка. Після завершення Французької кампанії Поліцейську дивізію залишили на території Франції для виконання окупаційних функцій, де одночасно відбувалося відновлення боєздатності з'єднання та посилення його бойових спроможностей. З цією метою та формування поліцейського артилерійського полку та розвідувального поліцейського батальйону дивізія прийняла 327 офіцерів та 9599 рядових із 26-тисячного контингенту, виділеного з поліції порядку на доукомплектування.
Час | Чисельність |
---|---|
Червень 1941 | 17 347 |
Грудень 1942 | 13 399 |
Грудень 1943 | 16 081 |
Червень 1944 | 16 139 |
Грудень 1944 | ~9 000 |
У червні 1941 року Поліцейську дивізію перекинули до Східної Пруссії, де включили до складу групи армій «Північ», що готувалася до нападу на Радянський Союз у напрямку на окуповані Радами Балтійські країни. 30 червня 1941 року дивізія разом з військами I армійського корпусу генерала від інфантерії Куно-Ганса фон Бота перетнула кордон з Литвою. Після маршу в 1000 км вони прорвали міцно захищені бункерні позиції РСЧА поблизу Луги і таким чином сприяли оточенню Ленінграда. В ході запеклих боїв по прориву до Ленінграда Поліцейська дивізія зазнала величезних втрат. Так, у 10 серпня у бою загинув командир дивізії генерал-лейтенант Артур Мюльферштедт. Загалом до 1 вересня 1941 року з'єднання зазнало втрату понад 1000 людей загиблими і понад 2000 пораненими. У середині вересня 1941 року, після опанування Красногвардійська, дивізія закріпилася на оборонних позиціях у районі Пушкін — Пулково, перекривши в такий спосіб наземні шляхи постачання до Ленінграда. Після початку Волховської битви дивізія за наказом Гітлера була направлена на загрозливий напрям для блокування радянського прориву на стику 16-ї та 18-ї армій.
Наказом від 10 лютого 1942 р. (№ SS-FHA 604/42) 24 лютого 1942 року Поліцейську дивізію було передано у підпорядкування Ваффен-СС. Частини дивізії отримали суфікс СС до своєї назви, а особовий склад отримав звання та форму СС. Наприкінці 1942 року дивізія була знову розгорнута перед Ленінградом і на початку 1943 року в ході радянської операції «Іскра» зазнала таких значних втрат, що на початку квітня 1943 року частини дивізії були перекинуті на полігон СС у Гайделагері[en] (нім. SS-Truppenübungsplatz Heidelager) для перегрупування. Там вона була реорганізована в танково-гренадерську дивізію і, нарешті, перейменована в 4-ту поліцейську танково-гренадерську дивізію СС.
Бойова група у складі поліцейського артилерійського полку СС, трьох послаблених гренадерських батальйонів СС і інших підрозділів під командуванням СС-штандартенфюрера Бока залишилася на фронті під Ленінградом. 21 жовтня 1943 року гренадерські батальйони формально сформували третій полк 4-ї поліцейської панцергренадерської дивізії СС, але діяли на Східному фронті до березня 1944 року. До листопада 1943 р. бойова група залишалася на старих позиціях перед Ленінградом, але потім була підпорядкована L армійському корпусу генерала від інфантерії Вільгельма Вегенера, і утримувала оборонний сектор перед Оранієнбаумським плацдармом. Проте незадовго до початку Ленінградсько-Новгородської операції Червоної армії 12 січня 1944 року бойова група була знята з фронту і перекинута під Волхов. До початку березня 1944 року бойова група мала відійти на так звану «лінію Пантера» через Лугу і Псков, зазнавши великих втрат. Там вона продовжувала зазнавати радянських атак і до кінця березня була майже повністю знищена. Залишки бойової групи спочатку були зібрані на полігоні СС у Курмарку[de] і в червні 1944 року приєдналися до 4-ї поліцейської танково-гренадерської дивізії СС, яка до того часу була передислокована до Греції.
У квітні 1943 року, коли інші боєздатні групи були передані до бойової групи Бока, у Гайделагері почалася робота зі розгортання танково-гренадерської дивізії з решти дивізії, близько 2500 осіб. Частини дивізії були використані проти польських партизанів. У липні 1943 року частини поліцейської панцергренадерської дивізії були перекинуті на Балкани, спочатку до Сербії, а потім до Греції. Там дивізія була включена до складу Оберфельдкоманди 395 і 22 жовтня 1943 року перейменована в 4-ту поліцейську панцергренадерську дивізію СС. У рамках перейменування з підрозділів дивізії була виведена додаткова поліція. У Греції, крім тренувальних операцій, дивізія повинна була виконувати завдання безпеки і, зокрема, боротися з грецькими партизанами ELAS та EDES.
До літа 1944 року частини дивізії все глибше й глибше залучалися до антипартизанської війни, запроваджуючи «каральні заходи». 10 червня 1944 року німецькі військовики дивізії влаштували різанину в Дістомо, вбивши 218 грецьких жителів, що стало актом помсти дивізії за напад партизанів поблизу села. 5 квітня 1944 року вояки 7-го танково-гренадерського полку СС вбили щонайменше 270 жителів у Клісурі в Західній Македонії після того, як двоє есесівців були вбиті партизанами на сусідньому шосе.
У вересні 1944 року дивізія була перекинута в район Белграда. Тим часом радянські війська окупували Румунію, яка після королівського державного перевороту оголосила війну колишнім союзникам по Осі та перейшла на бік антигітлерівської коаліції. До кінця січня 1945 року дивізія під постійними атаками радянських військ відійшла в район Дівіна на словацько-угорському кордоні.
З 1 лютого 1945 року дивізія була перекинута в Померанію, де зосередилася в районі Штаргарда. Оскільки запланований німецький наступ було скасовано, наприкінці лютого дивізія розгорнулася на фронті біля Данцига. До середини березня 1945 року вона захищала сектор на північ від Данцига біля півострова Гель.
У квітні 1945 року із евакуйованих через Балтійське море залишків дивізії була утворена бойова група, яка вела бої проти радянських військ північніше Берліна. Бойова група відійшла на захід через Киріц і Перлеберг, щоб здатися в полон військовим американської армії в районі Людвігслюст-Шверін.
Жовтень 1939[1] | 1943 | 1944 |
---|---|---|
1-й поліцейський стрілецький полк[Прим. 1] | 1-й гренадерський полк СС[Прим. 2] | 7-й гренадерський полк СС |
2-й поліцейський стрілецький полк | 2-й гренадерський полк СС | 8-й панцергренадерський полк СС |
3-й поліцейський стрілецький полк | 3-й гренадерський полк СС | — |
300-й артилерійський полк | поліцейський артилерійський полк СС | 4-й артилерійський полк СС |
поліцейський протитанковий дивізіон[Прим. 3] | — | 4-й протитанковий дивізіон СС[Прим. 4] |
— | 4-й самохідний розвідувальний батальйон СС [Прим. 5] | |
— | 4-й самохідний артилерійський дивізіон СС [Прим. 6] | |
— | 4-й танковий батальйон СС [Прим. 7] | |
поліцейська велосипедна рота[Прим. 8] | — | |
— | поліцейський зенітний дивізіон СС[Прим. 9] | 4-й зенітний дивізіон СС[Прим. 10] |
поліцейський інженерний батальйон | поліцейський інженерний батальйон СС | 4-й поліцейський інженерний батальйон СС |
300-й дивізійний батальйон зв'язку | дивізійний поліцейський батальйон зв'язку СС | 4-й дивізійний батальйон зв'язку СС |
300-та дивізійна служба забезпечення | дивізійна поліцейська служба забезпечення СС | 4-та дивізійна служба забезпечення СС |
— | 4-й запасний батальйон СС | |
Кавалери Нагрудного знаку ближнього бою в золоті | 4 | |
![]() | Кавалери Золотого Німецького Хреста | 68 |
![]() | Кавалери Срібного Німецького Хреста | 2 |
![]() | Кавалери Лицарського хреста Залізного хреста з дубовим листям та мечами | 1 |
![]() | Кавалери Лицарського хреста Залізного хреста з дубовим листям | 2 |
![]() | Кавалери Лицарського хреста Залізного хреста[4] | 19 |
![]() | Кавалери Почесної відзнаки Сухопутних військ «Почесна застібка на орденську стрічку для Сухопутних військ» | 6 |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.