Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Кабіне́т міні́стрів Сполученого Королівства (англ. Cabinet of the United Kingdom) — частина уряду його Величності та вищий орган виконавчої влади Сполученого Королівства[1]. Кабінет міністрів складається з офіційних урядових осіб, обраних Прем'єр-міністром, з них більшість — міністри уряду, в основному глави департаментів на посадах «державних секретарів». Формально члени Кабінету обираються виключно з однієї з палат Парламенту.
Кабінет міністрів Сполученого Королівства | |
Дата створення / заснування | 1644 |
---|---|
![]() | |
Країна |
![]() |
Юрисдикція | Велика Британія |
Батьківська організація | Таємна рада Великої Британії |
Дочірня організація | Joint Intelligence Committeed, Joint Intelligence Committeed, Committee of Imperial Defenced, War Cabinet (First World War)d, War Cabinet (Second World War)d, War Cabinet (Falklands War)d і National Security Councild |
Розташування штаб-квартири | Даунінг-стріт, 10 |
Офіційний сайт | |
![]() |
![]() | Цю статтю треба вікіфікувати для відповідності стандартам якості Вікіпедії. |
Технічно, Кабінет є одним з комітетів Таємної ради, тому всі його члени автоматично призначаються таємними радниками. Рішення уряду і Прем'єр-міністра формально приймаються від імені монарха на спеціальних засіданнях Таємної ради у присутності Лорда Голови та обмеженої кількості радників; такі рішення називаються «указ-в-раді» (Order-in-Council).
За конституційним звичаєм, у британській системі врядування Кабінет був формальним органом прийняття ключових рішень виконавчої влади. Тепер його роль як органу, що приймає рішення, значно скорочено, і дехто вважає, що таку функцію було узурповано Прем'єр-міністром.
Сучасна система Кабінету була встановлена Ллойд-Джорджем, коли той був Прем'єр-міністром у 1916–1922 роках, — з Офісом Кабінету і секретаріатом, структурою комітетів, зустрічами (Minutes) і чіткішими відношеннями з міністрами департаментів. Це було наслідком Першої світової війни, коли рішення необхідно було приймати якнайшвидше і найбільш злагоджено.
Така централізація неминучо підвищила повноваження Прем'єр-міністра з першого серед рівних у Кабінеті Асквіта 1906, до рівня домінуючих фігур Ллойд-Джорджа, Болдвіна і Черчіля.
Кабінет міністрів збирається на регулярній основі, як правило, щотижня у вівторок зранку з метою обговорення найважливіших питань державної політики та прийняття рішень. Упродовж тривалого проміжку часу Кабінет міністрів засідав у четвер і це було змінено тільки після заяви Прем'єр-міністра Гордона Брауна про те, що наради буде перенесено на вівторок. Тривалість нарад залежить від стилю Прем'єр-міністра і політичних умов, але на теперішній час засідання може тривати лише пів години, що свідчить про формальне прийняття рішень, розглянутих у комітетах, кулуарних групах або у двосторонніх зустрічах між Прем'єр-міністром і головами окремих департаментів Уряду, а обговорення у Кабінеті міністрів дещо обмежені.
Кабінет міністрів має безліч підкомітетів, які зосереджені на конкретних областях політики, особливо тих, які торкаються сфери діяльності декількох міністерств, і тому потребують координації. Вони можуть бути постійними або створюватись на короткий термін для розгляду конкретних питань («спеціальні комітети»). Справами Кабінету міністрів займається Секретаріат.
Більшість з Прем'єр-міністрів тримали так званий «кухонний кабінет», який складався із власних надійних радників, які могли бути членами Кабінету, але найчастіше були особистими радниками прем'єра. Останнім часом у засобах масової інформації лунають заяви (особливо на адресу урядів Маргарет Тетчер та Тоні Блера) стосовно того, що більшість, а, можливо, й усі важливі рішення були прийняті ще до засідання уряду. Такі заяви зробили, наприклад колишні міністри Клер Шорт і Кріс Сміт.
У Сполученому Королівстві існують дві ключові конституційні конвенції, що стосуються відповідальності Кабінету перед парламентом та колективної відповідальності Кабінету і окремих міністрів.
Такі конвенції є наслідком того, що члени Кабінету міністрів є членами парламенту, і, відповідно, підзвітні йому, тому що парламент має верховенство. Колективна відповідальність кабінету означає, що міністри приймають рішення колективно, і тому відповідальність за наслідки цих рішень несуть на колективній основі.
Індивідуальна відповідальність міністрів визначається конвенцією про те, що як керівник департаменту, міністр несе відповідальність за свої дії, а також за невдачі свого відділу. У випадку допущення відділом грубих помилок відповідний міністр має подати у відставку. На практиці ж це доволі рідке явище. Останнім таким випадком було звільнення Естеля Морріса, який пішов у відставку з посту державного секретаря з питань освіти та професійної підготовки у 2002 році за власним бажанням (після виникнення значних проблем і недоліків у визначенні рівня іспитів). Обставини, за яких застосовується зазначена конвенція, звісно, суворо визначити неможливо, — це залежить від багатьох факторів.
У Великій Британії виконавчу владу не відділено від законодавчої, оскільки члени Кабінету одночасно є членами парламенту.
У дійсний час дехто критикує Кабінет, тому що прем'єр-міністри керують країною у стилі «президента». Наприклад, Тоні Блер був звинувачений в тому, що не використовує Кабінет як орган колективного прийняття рішень. Те саме відноситься й до Маргарет Тетчер, яка нав'язувала урядові свою точку зору.
Склад чинного уряду подано станом на 28 липня 2016 року[1].
Логотип | Міністерство | Міністр | Фото | Час на посаді | Партія | Вебсайт | ||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Міністерство державної служби (Her Majesty's Home Civil Service) |
Тереза Мей (Theresa May) |
![]() |
13 липня 2016 | 11 червня 2017 | CP | [Архівовано 2 вересня 2017 у Wayback Machine.] | ||
Міністерство з питань бізнесу, енергетики і промислової стратегії | Грег Кларк (Greg Clark) |
![]() |
||||||
Міністерство з питань громад і місцевого самоврядування | Саджид Джавід (Sajid Javid) |
![]() |
||||||
Міністерство у справах Європейського Союзу | Девід Девіс (David Davis) |
![]() |
||||||
Міністерство Північної Ірландії | Джеймс Брокеншир (James Brokenshire) |
![]() |
||||||
Міністерство Уельсу | Алан Кернс (Alun Cairns) |
![]() |
||||||
Міністерство Шотландії | Девід Манделл (David Mundell) |
![]() |
||||||
Міністерство внутрішніх справ | Ембер Радд (Amber Rudd) |
![]() |
||||||
Міністерство екології, продовольства і сільських справ | Андреа Лідсом (Andrea Leadsom) |
![]() |
||||||
Міністерство закордонних справ | Борис Джонсон (Boris Johnson) |
![]() |
||||||
Міністерство культури, медіа і спорту | Карен Бредлі (Karen Bradley) |
![]() |
||||||
Міністерство міжнародного розвитку | Пріті Пател (Priti Patel) |
![]() |
||||||
Міністерство міжнародної торгівлі | Ліам Фокс (Liam Fox) |
![]() |
||||||
Міністерство оборони | Майкл Феллон (Michael Fallon) |
![]() |
||||||
Міністерство освіти і рівності жінок | Джастін Грінінг (Justine Greening) |
![]() |
||||||
Міністерство охорони здоров'я | Джеремі Гант (Jeremy Hunt) |
![]() |
||||||
Міністерство праці та пенсій | Деміан Грін (Damian Green) |
![]() |
||||||
Міністерство транспорту | Кріс Грейлінг (Chris Grayling) |
![]() |
||||||
Міністерство юстиції | Елізабет Трасс (Elizabeth Truss) |
![]() |
||||||
Міністр кабінету міністрів | Бен Гаммер (Ben Gummer) |
![]() |
||||||
Традиційно, монарх був лідером Кабінету. Голова уряду потрібен був лише для виконання рішень та здійснення політики монарха. Міністри були лише слугами, що проводили (ministered) волю монарха. Традиційний Кабінет середньовічної Англії складався з:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.