Томмазо Кампанелла
італійський філософ, теолог і поет / З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Шановний Wikiwand AI, Давайте зробимо це простіше, відповівши на ключові запитання:
Чи можете ви надати найпопулярніші факти та статистику про Томмазо Кампанелла?
Підсумуйте цю статтю для 10-річної дитини
Томмазо Кампанелла (італ. Tommaso Campanella, при хрещенні Джованні Доменіко Кампанелла, італ. Giovanni Domenico Campanella; 5 вересня 1568(15680905), Стіньяно, Калабрія, Італія — 21 травня 1639, Париж) — італійський філософ-утопіст, теолог та поет.
Томмазо Кампанела | |
---|---|
італ. Tommaso Campanella | |
![]() Портрет Томмазо Кампанели | |
Ім'я при народженні | при хрещенні Джованні Доменіко Кампанелла |
Псевдо | Settimontano Squilla |
Народився | 5 вересня 1568(1568-09-05) Стіньяно (Stignano), Калабрія, Італія |
Помер | 21 травня 1639(1639-05-21) (70 років) Франція, Париж ·Катування |
Країна | ![]() |
Національність | Італієць |
Діяльність | філософ, письменник, поет, астролог, письменник наукової фантастики, клірик, богослов |
Галузь | філософія |
Відомий завдяки | Завдяки своїм політичним та католицьким діянням |
Alma mater | Падуанський університет |
Знання мов | латина і італійська[1][2] |
Magnum opus | Poesied і Місто Сонця |
Конфесія | Католик |
Будучи сучасником наукової революції, Кампанелла за колом інтересів і світоглядом належав до епохи Ренесансу, послідовно втілюючи нетрадиційні ідеї в консервативні форми. Головним своїм завданням він вважав універсальний науковий синтез, який об'єднує філософське, природниче і гуманітарне знання. Дотримувався ідеї одухотвореності Всесвіту, органічне життя пояснював наявністю «природної душі», або теплого, тонкого і рухомого духу, що виникає під впливом світла і тепла, що виходять від Сонця, і так само властивого людині, тваринам і рослинам. Розробив теорію «прімалітетів» буття — міцності, мудрості і любові: всякому сущому властиві можливість буття, усвідомлення свого буття і всього, що цьому буттю вороже або дружньо, а також любов до свого буття. На метафізичному рівні сповідував божественну всеєдність Всесвіту, всі речі якої утворюють зв'язок і «симпатичне спілкування» один з одним. Виявити і використовувати ці зв'язки можливо за допомогою природної магії; остання доповнюється штучною магією — відкриттями і винаходами людини. З природної всеєдності виводив соціально-політичну єдність людства. Спочатку вважав, що королі Іспанії призначені Провидінням очолити всесвітню монархію; але потім перейшов на позиції теократії, проголосивши, що верховним правителем повинен бути Папа Римський. У богословському відношенні розробляв теорію двох книг — Природи і Писання, з яких друга не суперечить першій. Займався і власне літературною творчістю: склав трактат «Поетика», в 1622 році опублікував зібрання творів; в молодості займався драматургією (драма «Марія Стюарт» втрачена)[3].