![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5e/%25D0%2590%25D1%2580%25D1%2585%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B3%25D0%25B5%25D0%25BB_%25D0%259C%25D0%25B8%25D1%2585%25D0%25B0%25D1%2597%25D0%25BB._%25D0%259C%25D1%2596%25D0%25BD%25D1%2596%25D0%25B0%25D1%2582%25D1%258E%25D1%2580%25D0%25B0_%25D0%259B%25D0%25B0%25D0%25B2%25D1%2580%25D0%25B8%25D1%2588%25D1%2596%25D0%25B2%25D1%2581%25D1%258C%25D0%25BA%25D0%25BE%25D0%25B3%25D0%25BE_%25D1%2594%25D0%25B2%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B3%25D0%25B5%25D0%25BB%25D1%2596%25D1%258F.jpg/640px-%25D0%2590%25D1%2580%25D1%2585%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B3%25D0%25B5%25D0%25BB_%25D0%259C%25D0%25B8%25D1%2585%25D0%25B0%25D1%2597%25D0%25BB._%25D0%259C%25D1%2596%25D0%25BD%25D1%2596%25D0%25B0%25D1%2582%25D1%258E%25D1%2580%25D0%25B0_%25D0%259B%25D0%25B0%25D0%25B2%25D1%2580%25D0%25B8%25D1%2588%25D1%2596%25D0%25B2%25D1%2581%25D1%258C%25D0%25BA%25D0%25BE%25D0%25B3%25D0%25BE_%25D1%2594%25D0%25B2%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B3%25D0%25B5%25D0%25BB%25D1%2596%25D1%258F.jpg&w=640&q=50)
Лавришівське євангеліє
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Лавришівське євангеліє або Лаврашівське євангеліє — рукописна пергаментна пам'ятка української мови XIII—XIV століть[1][2], багато ілюстроване євангеліє апракос. Створене в якомусь з волинських скрипторіїв[3][4], ширше — галицько-волинських[5][6][7][8], на замовлення, як гадають, литовського князя Войшелка Міндовговича[6][9]. Поряд з традиційним києво-візантійським стилем, в мініатюрах євангелія помітний вплив тогочасного стилю й іконографії[10]. Питання локалізації місця створення Лавришівського євангелія залишається дискусійним. Український мистецтвознавець Іларіон Свєнціцький вважав, що пам'ятка білоруського походження[11]. В іншій праці І. Свєнціцький зауважує, що Євангеліє «писане на пограничу з північними говорами України»[12]. Лавришівський монастир, за місце створення євангелія, називають сучасні білоруські дослідники[9][13].
Лавришівське євангеліє | |
![]() | |
Мініатюра «Архангел Михаїл» | |
Назва: | Лавришівське євангеліє |
Дата створення: | XIII–XIV століття |
Обсяг: | 183 аркуші |
Розміри: | |
Тип документа: | рукопис з мініатюрами |
Предмет: | євангеліє повний апракос |
Галерея: | |
Бібліотека: | Бібліотека Чорторийських, Краків, Польща |
![]() |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Лавришівське євангеліє |
За сучасними науковими відомостями, польськими вченими подано короткі описи кодексу як рукопису галицько-волинського походження: А. Наумовим, А. Кашлей та Є. Остапчуком — з датуванням останньою чвертю XIII ст.[14][15]. У ґрунтовній монографічній праці Ю. Шевельова 2004 р. відзначено в Лавришівському Євангелії фонетичні та граматичні риси півдня Русі[16]. До української книжкової спадщини відносив Євангеліє й В. Німчук[17]. Часом його написання учений обережно визначав ХІІІ–XIV ст., а також указував на такі особливості давньоукраїнської мови в церковнослов'янському тексті рукопису, як «ѣ» > «і» («свѣдитель»), вторинний («новий») «ѣ» на місці «е» в новозакритих складах («камѣнь», «оучѣньє») та ін.[18]
Знаний діалектолог, історик мови Віктор Мойсієнко разом із палеографом Людмилою Гнатенко працюючи з оригіналом пам'ятки у Кракові, віднайшов незаперечні особливості українського тексту на сторінках Євангелія, адже писарі зобразили живу тогочасну українську вимову, в Євангеліє потрапило багато особливостей, притаманних українській мові[19].