Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Іва́н Микола́йович Краси́льников (нар. 22 червня 1922, Алєксєєвка, РРФСР) — радянський воєначальник, генерал-лейтенант. Учасник німецько-радянської війни. Кавалер ордена Богдана Хмельницького II та III ст., Ордена Червоного Прапора, двох орденів Вітчизняної війни I ст., двох орденів Червоної Зірки, Ордена «За службу Батьківщині у Збройних силах СРСР» III ст. та численних медалей.
Красильников Іван Миколайович | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
Генерал-лейтенант | ||||||
Загальна інформація | ||||||
Народження | 22 червня 1922 (102 роки) Алєксєєвка, РРФСР | |||||
Військова служба | ||||||
Роки служби | 1941–1983 | |||||
Приналежність | ![]() | |||||
Вид ЗС | ![]() | |||||
Рід військ | Артилерійські війська Танкові війська | |||||
Війни / битви | Німецько-радянська війна | |||||
Командування | ||||||
| ||||||
Нагороди та відзнаки | ||||||
|
Іван Красильников народився у селі Алєксєєвка Чулимського району Новосибірської області. Батько хлопця потрапив до в'язниці через наклеп, а самого Івана, як сина «ворога народу», не пускали до школи. Лише завдяки зусиллям директора навчального закладу, що провів хлопця до класу, Красильникову вдалося продовжити навчання. Після закінчення школи вступив до Борисоглібського технікуму механізації та електрифікації сільського господарства.
У жовтні 1941 року був призваний до лав Радянської армії як навідник 76-мм гармати 27-го запасного артилерійського полку. Опанувавши основи артилерійської науки, Красильников був направлений керівництвом на навчання до 2-го Київського артилерійського училища, що через бойові дії на території України розташовувалося у Саратовській області. Пройшовши прискорений курс підготовки, отримав звання «лейтенанта» та був призначений в училищі на посаду командира курсантського взводу. Втім, думками молодий лейтенант постійно був на фронті і зрештою, попри заборони керівництва училища, домігся того, аби його відправили до розташування командувача військ Південного фронту.
Опинившись у січні 1943 року на фронті, Красильников незабаром продовжив службу на посаді командира батареї 122-мм гаубиць у 2-й ударній армії. Однак через деякий час його змову з офіцером, що складав в училищі списки тих, хто відправляється на фронт, було розкрито і Красильникова повернули назад, закидаючи йому звинувачення в дезертирстві та погрожуючи виключенням з партії. На щастя, здоровий глузд взяв гору і начальнику політвідділу вдалося вмовити засідання партбюро у безглуздості звинувачень.
З 2003 по 2007 рік очолював Київську міську Організацію ветеранів України (КМОВУ). 22 жовтня 2004 року указом Президента України Леоніда Кучми Івану Красильникову було присвоєно військове звання «генерал-лейтенанта»[1]. З 2007 року — почесний голова КМОВУ, член президії Координаційної ради ветеранської організації країн СНД.