Loading AI tools
місто в Білорусі З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Ко́бринь[3][4][5] (Ко́брин, у частині місцевих діалектів також Кобрень, біл. Кобрын; пол. Kobryń; їд. קאברין) — місто, центр Кобринського району Берестейської області Білорусі, один з великих центрів Берестейщини. Розташований за 52 км від Берестя. Залізнична станція на лінії Берестя — Гомель, вузол автодоріг на Мінськ, Берестя, Пінськ, Ковель, Малориту. Лежить на українській етнічній території[6].
Транслітерація назви | Kobryń | |||||
---|---|---|---|---|---|---|
| ||||||
![]() | ||||||
Основні дані | ||||||
52°13′ пн. ш. 24°22′ сх. д. | ||||||
Країна |
![]() | |||||
Область | Берестейська область | |||||
Район | Кобринський район | |||||
Перша згадка | 1287 | |||||
Магдебурзьке право | 1589 | |||||
Статус | з 1589 року | |||||
Населення | 51 166 (2009[1]) | |||||
Площа | 30,5 км² | |||||
Часовий пояс | час у Білорусі | |||||
Поштовий індекс | 225301–225306 і 225860 | |||||
Телефонний код | +375-1642 | |||||
Висота | 147 м | |||||
Водний об'єкт | Кобринка, Мухавець | |||||
Міста-побратими | Гларус, Ільцен, Враца (2001)[2] | |||||
Транспорт, відстані | ||||||
Найближча залізнична станція | Кобринь | |||||
До Мінська | ||||||
- фізична | 285 км | |||||
До обласного центру | ||||||
- фізична | 52 км | |||||
![]() | ||||||
![]() |
За однією з версій, назва походить від літописних обрів (аварів)[3].
Розташований при впадінні річки Кобринки до річки Мухавець у місці її з'єднання з Дніпровсько-Бузьким каналом, за 52 км на схід від Берестя[3][4]. Лежить на Західному Поліссі[6]. Площа становить 26 км²[3].
Клімат у населеному пункті вологий континентальний («Dfb» за класифікацією кліматів Кеппена)[7]. Опадів 576 мм на рік[7]. Найменша кількість опадів спостерігається в лютому й сягає у середньому 28 мм[7]. Найбільша кількість опадів випадає в липні — близько 76 мм[7]. Різниця в опадах між сухими та вологими місяцями становить 48 мм[7]. Пересічна температура січня — -5,0 °C, липня — 18,2 °C[7]. Річна амплітуда температур становить 23,2 °C[7].
Клімат | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Показник | Січ. | Лют. | Бер. | Квіт. | Трав. | Черв. | Лип. | Серп. | Вер. | Жовт. | Лист. | Груд. | Рік |
Середній максимум, °C | −2 | −0,5 | 4,4 | 12,8 | 19,2 | 22,3 | 23,7 | 23,1 | 18,3 | 12,0 | 4,9 | 0,2 | 11,5 |
Середня температура, °C | −5 | −3,7 | 0,7 | 7,9 | 13,6 | 16,8 | 18,2 | 17,6 | 13,4 | 8,0 | 2,4 | −2,3 | 7,3 |
Середній мінімум, °C | −7,9 | −6,9 | −3 | 3,0 | 8,0 | 11,3 | 12,7 | 12,1 | 8,5 | 4,1 | 0,0 | −4,7 | 3,1 |
Норма опадів, мм | 34 | 28 | 30 | 40 | 55 | 72 | 76 | 64 | 54 | 40 | 42 | 41 | 576 |
Джерело: Climate-Data.org (англ.) |
Уперше згадується 1287 року в Іпатіївському літописі як володіння князівни Ольги Романівни, яке входило до складу Волинського князівства, у якому тоді князював її чоловік Володимир Василькович.[3][4] За переказами Кобринь заснував один з київських Ізяславичів[4]. У 1310-1320-х роках увійшов до складу Великого князівства Литовського[3][4]. Належав великому князю Ольгердові, його синові Федору та внукові Роману[3]. У XIV столітті зведений православний Спаський монастир[6][8]. У 1404—1519 роках був осередком удільного князівства князів Кобринських, нащадків великого князя Ольгерда[3][4][6]. Після згасання князівського роду, у 1520—1566 роках був центром Кобринського повіту Підляського воєводства[3][6], а з 1566 року — Берестейського воєводства[4][6].
У 1589 році отримав отримав самоврядування у формі Магдебурзького права[3][4]: магістрат на чолі з бургомістром, герб і печатку. Дозволялося вільно займатися ремеслом або торгівлею, тримати шинок чи корчму, користуватися державними заходами і вагою, влаштовувати щопонеділка торгівлю на ринку, а двічі на рік (восени та взимку) — проводити ярмарки. Євреї, першу згадку про яких можна знайти в документі короля Сигізмунда від 1514, отримали рівні права з іншими жителями. Євреї Кобриня головним чином заробляли на життя місцевою та міжміською торгівлю з Любліном, корчмами, а також митними зборами. Місто належало до маєтків Бони Сфорци. За її наказом викопано канал завдовжки 29 км, так званий канал Бони. Тоді в Кобрині поселилось кілька італійців. Згодом місто перейшло до Ганни Ягелонки.
У XVII столітті Спаський монастир переведений на римо-католицизм[6][8]. У 1626 році київський греко-католицький митрополит Йосиф (Рутський) провів у місті церковний собор[3].
У середині XVII столітті в місті відбулося декілька повстань проти литовської та польської влади[4]. Зокрема, одне з них відбулося під час повстання під проводом Богдана Хмельницького у жовтні 1648 року, коли повстали селяни Кобринської економії, бунт був жорстоко придушений литовськими військами на чолі з Р. Мирським[3]. Місто двічі захоплювали та грабували шведські війська — у 1655 році і військами Карла XII під час Північної війни у 1706 році[3]. З 1766 року місто позбавлене магдебурзького права[3].
Економічне становище погіршилося. Конституція, проголошена на варшавському сеймі 3 травня 1791 року збурила велике невдоволення серед польських магнатів і шляхти. Вони утворили конфедерацію під приводом Тадеуша Костюшка для боротьби з королем Станіславом. Росія виступала на боці Станіслава, політика проросійської орієнтації.
14 вересня 1794 року в поблизу Кобриня відбувся бій російських військ Олександра Суворова з польськими повстанськими загонами Тадеуша Костюшка, під час якого останні програли[3]. Через три дні російська армія здобула перемогу над корпусом генерала К. Сераковського. Після третього поділу Речі Посполитої 1795 року увійшов до складу Російської імперії й у 1801 році став центром Кобринського повіту[3]. 1812 року поблизу Кобриня відбувся бій російської армії з французькими військами Наполеона, у якому останні програли й внаслідок якого згоріло 548 будинків із 630[3]. 1838 року закритий Спаський монастир[6][8]. 1846 року через місто прокладено трасу Москва — Варшава, 1882 року — Поліську залізницю, це дало поштовх до розвитку торгівлі та значного приросту кількості євреїв у місті[3]. У 1847 році у Кобрині жило 4184 євреїв.
З 1882 року відкрито рух на ділянці Поліської залізниці Пінськ — Жабинка. У Кобрині з'явилася залізнична станція. У тому ж році євреям було заборонено орендувати господарства або сільські хати. За даними перепису 1897 року чисельність населення міста досягла 10 тисяч осіб[3]. Єврейське населення становило 6687 осіб (69 % від загального населення), українською мовою розмовляло 1622 міщанина, російською 1303 жителя[3]. У цьому році введення державної монополії на алкогольні напої серйозно нашкодило єврейській економічній активності в Кобрині. Як наслідок, у Кобрині виник єврейський пролетаріат і багато євреїв емігрували, особливо до США.
У 1918—1919 роках входив до складу Української Народної Республіки[4]. У Кобрині був створений курінь «Поліської Січі»[4].
У 1921 році, коли Кобринь за Ризьким мирним договором перейшов до складу Польщі, єврейська спільнота мала 5431 мешканця (66 % від загального населення). Більшість з них були зайняті в будівництві, виготовленні білизни і роздрібній торгівлі сільськогосподарською продукцією. У 1921—1939 роках Кобринь був центром Кобринського повіту Поліського воєводства міжвоєнної Польщі[3]. Тоді місто було осередком українського руху[3][4]. Тут діяли осередки «Просвіти», ОУН з Кобринським надрайоном «Лан» — провідник Арсен Клиновий («Шах»), окружні комітети «Сель-Союзу», «Сель-Робу», окружний кооператив «Селянська самопоміч», Українбанк, читальня товариства «Просвіта», проводилася українська художня самодіяльність[3][4].
1 жовтня 1933 року розширено територію міста Кобриня шляхом вилучення з сільської ґміни Кобринь Кобринського повіту і передачі частини земель з маєтків Губернія Клопотин, Троя і Губернія ІІ загальною площею 294,5 га[9].
1 вересня 1939 року почалася Друга світова війна і 17 вересня під Кобриньом у бій з німецькими військами вступив 83-й полк польського війська. Сапери навели понтонний міст, і вранці 19 вересня німецькі частини увійшли в місто[10]. За пактом Молотова — Ріббентропа 22 вересня 1939 року німці передали Кобринь радянській 32-й танковій бригаді, почалися політичні репресії. Місто було включене до складу БРСР[3]. У Кобрині серед інших міст Полісся відбулися демонстрації з проханням включити ці землі до складу УРСР[11]. 15 січня 1940 року став центром новоствореного Кобринського району у складі Берестейської області[3].
На другий день нападу на СРСР 23 червня 1941 року Кобринь був окупований німецькими частинами[3]. Тільки один день радянська 22-га танкова дивізія, разом з залишками 6-ї та 42-ї стрілецьких дивізій на чолі з генерал-майором В. П. Пугановим тримала оборону за 12—15 км на північний захід і північний схід від Кобриня. Місто включене до складу Райхскомісаріату Україна[3]. Існував Кобринський ґебіт. У 1941—1944 діяв місцевий Український допомоговий комітет на чолі з Йосипом Сацевичем[3]. У 1943 році німці розстріляли в Кобрині низку українських діячів — В. Пархотика, Йосипа Сацевича, Сороку[12].
У серпні 1941 року німці ввели податок на євреїв у розмірі 6 кг золота і 12 кг срібла. Восени того ж року було створене гетто, яке було розділене на дві частини: «А» — для працездатних, «B» — для хворих, людей похилого віку, і всіх непридатних для роботи. Євреї з сусідніх містечок також були залучені в гетто, яке було переповнено. 2 червня 1942 гетто було оточене і половина єврейської громади Кобриня була вбита на Бронній горі. Євреї спробували оборонятися — атакували німців при спробі відбити в них зброю. Група приблизно зі 100 осіб зуміли втекти до лісу і приєдналися до партизанів. Група єврейських майстрів прожила в гетто до літа 1943 року, а потім була вбита у дворі в'язниці. Чисельна група підпільників була розстріляна нацистами під мостом. 20 липня 1944 року Кобринь зайняли 12 гвардійська і 212 стрілецька дивізії радянської армії.
У травні 1945 року почалося судноплавство на оновленому Дніпро-Бузькому каналі[3]. З тієї пори місто постійно будується за соціалістичною методою[3]. У 1953 році поблизу Кобриня загинув в бою один з останніх відділів УПА на Берестейщині. З 1963 року Кобринь — місто обласного підпорядкування[3].
У 1990 році в Кобрині білоруська міліція з україноненависницькими вигуками («Бейте этих бандеровцев! Пусть убираются к себе на Львовщину!») напала на активістів Українського громадсько-культурного об'єднання, коли ті продавали на вулиці українську пресу[13]. З 1991 року — у складі незалежної Білорусі. До заборони білоруською владою діяли українські товариства — з 1991 року Українське громадсько-культурне об'єднання Берестейської області та з 1995 року відновлений осередок «Просвіти»[3][4]. У школах № 5 і № 7 викладалася українська мова[4]. Після ліквідації чільних українських організацій місцеві українські діячі на чолі з Вірою та Володимиром Мурашкевичами стали членами українських асоціацій «Ватра» та УНПС «Берегиня»[3].
Указом Президента Білорусі 2002 року Кобринський район і місто Кобринь були об'єднані в єдину адміністративно-територіальну одиницю.
У 2020 році Кобринь, як і більшість міст Білорусі була охоплена протестами. 9 серпня 2020 року Кобринь була одним із 3 перших міст Білорусі (на ряду із Лідою та Івацевичами), де ОМОН опустили свої щити в знак того, що вони відмовляються застосовувати насильство проти мирних демонстрантів.[14]
Розподіл населення міста за мовою згідно з переписом 1897 року[15]:
Мова | Осіб | Відсоток |
---|---|---|
єврейська | 6731 | 64,67 % |
українська | 1622 | 15,58 % |
російська | 1303 | 12,52 % |
польська | 471 | 4,53 % |
білоруська | 88 | 0,85 % |
фінська | 59 | 0,57 % |
татарська | 50 | 0,48 % |
німецька | 28 | 0,24 % |
чуваська | 12 | 0,12 % |
румунська | 11 | 0,11 % |
мещерська | 9 | 0,09 % |
болгарська | 5 | 0,05 % |
литовська | 4 | 0,04 % |
не вказали мови | 3 | 0,03 % |
інші | 12 | 0,12 % |
Разом | 10408 | 100 % |
За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення міста становила 51 166 осіб[1].
Розподіл населення за рідною національністю за даними перепису 2009 року[16]:
Національність | Осіб | Відсоток |
---|---|---|
білоруси | 44 659 | 87,28 % |
росіяни | 3 945 | 7,71 % |
українці | 1 668 | 3,26 % |
поляки | 411 | 0,80 % |
національність не вказана | 111 | 0,22 % |
вірмени | 54 | 0,11 % |
татари | 51 | 0,10 % |
азербайджанці | 23 | 0,04 % |
німці | 22 | 0,04 % |
греки | 22 | 0,04 % |
молдовани | 19 | 0,04 % |
дві та більше національності | 18 | 0,04 % |
національність не повідомлена | 17 | 0,03 % |
євреї | 13 | 0,03 % |
цигани | 13 | 0,03 % |
грузини | 13 | 0,03 % |
інші | 106 | 0,21 % |
Разом | 51 166 | 100 % |
Основні підприємства міста — інструментальний, авторемонтний (завод гідравлічного машинобудування) заводи, СП «Полісся» ТОВ (виробництво дитячих іграшок із пластмаси), СТОВ Флексопак плюс (виробництво поліетиленового пакування). Підприємства машиннобудівної, легкої та харчової промисловостей[3].
У місті розташована найбільша баптистська церква у Білорусі. В місті є великі громади й інших протестантських церков.
Пам'ятки:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.