Ключ (ієрогліфічний)
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Ієрогліфі́чний ключ (кит. 部首, «заголовок частини») — ієрогліф, який є складовою частиною іншого ієрогліфа і який часто дозволяє пояснити його значення (тобто є семантичним елементом). Ключ є майже в кожному складному ієрогліфі, що пояснюється принципом побудови ієрогліфів з глибокої давнини — складні ієрогліфи утворювались як похідні від певних простіших з додаванням додаткових рисок і ієрогліфів, які уточнювали його значення або вимову (фонетичний ключ). Таким чином один і той же простий ієрогліф є основою для декількох складніших ієрогліфів і, отже, дає змогу їх, у певному сенсі, класифікувати (віднести до одного ключа). Це ще в давнину було покладено в основу таблиць (словників) ієрогліфів.
В деяких випадках виникає ситуація, коли від простого ієрогліфа утворено складніший ієрогліф, а від того ще складніший. Виникає питання — який з перших двох ієрогліфів вважати ключем третього. Саме тому в різні часи різні автори пропонували різні набори ієрогліфів. Зокрема в давнину був поширений набір з 540 ключів (список ключів Шовень Цзєцзи), потім їх кількість поступово була зменшена до 214 знаків (список ключів Кансі, найпоширеніший варіант), зараз також є пропозиція звести набір до 208 знаків.