Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
На́голос, або акце́нт (лат. accentus, нім. Akzent, англ. stress, грец. τόνος) — надсегментна одиниця мовлення. Наголос є властивістю складу. Його також можна визначити як якісну характеристику (коли якість голосного є засобом вираження наголошення) і, також, як кількісну характеристику (відносно збільшена тривалість наголошеного голосного).
У Міжнародному фонетичному алфавіті наголос позначається символом ⟨ˈ⟩, що ставиться перед наголошеним голосним — /ˈa, ˈe, ˈo/. В українському мовознавстві наголос позначається діакритичним знаком ⟨ ́⟩ (акут), що ставиться над наголошеною голосною літерою — А́а́, Е́е́, Є́є́, И́и́, І́і́, Ї́ї́, О́о́, У́у́, Ю́ю́, Я́я́.
Варто пам'ятати, що про наголошені склади часто говорять як про найбільш виділені в слові. Однак радянський лінгвіст Г. В. Торсуєв уважав, що поняття «наголошений» та «виділений» не можуть уживатися як синоніми [6: 53-57]. Ефект виділення досягається за допомогою деяких фонетичних характеристик звуків. Звуки мови мають різний ступінь сонорності. Сонорність є внутрішньою характеристикою голосних, яка напряму пов'язана не з акцентною структурою слова, а з іншими артикуляційними характеристиками; і разом з ними робить свій внесок у створення ефекту виділення. Таким чином, термін «виділення в потоку мовлення» має ширше значення, ніж «наголос». Це досягається за допомогою компонентів словесного наголосу, таких як голосність, довгота, якість голосного. У дискурсі ефект виділення може підсилитися завдяки мелодії, яка своєю чергою є компонентом інтонації.
Залежно від того, який акустичний параметр визначає наголос, відповідно виділяють:
Український наголос, як і наголос фактично в усіх слов'янських і більшості індоєвропейських мов, є силовим, заснованим на силі видиху, м'язової напруги. Про це говорить і М. Наконечний у «Курсі СУЛМ. Фонетика» за ред. Білодіда (1969). При цьому зазначаючи, що український наголос, бувши у своїй основі силовим, має ознаки часокількісного й тонічного.
Однак Н. Тоцька, характеризуючи склад, говорить, що він найбільше визначається тривалістю, проте значною мірою й силою, і мелодикою. Цей факт підтверджено сучасними засобами експериментальної фонетики в праці О. С. Іщенка,[1] який простежив превалювання за тривалістю наголошених складів над ненаголошеними в мовленні різного темпу.
Залежно від того, з якою сегментною одиницею співвідноситься наголос, його поділяють на:
В українській мові наголос вільний, рухомий. Для української мови характерним є й побічний наголос у багатоскладових словах. За словами М. Наконечного, це пов'язано з відносною слабкістю основного наголосу.
Залежно від семантики розрізняють:
Словесний наголос є засобом просодичної організації слова у флективних мовах, зокрема в індоєвропейських. Аналогічним засобом у таї-китайських мовах є тон, у тюркських — сингармонізм.[2]
Стандарт Unicode містить комбінувальний символ наголосу «Combining acute accent» (« ́» U+0301, у десятковій системі кодується 769), який можна вживати з українськими літерами. Щоб поставити наголос на голосній літері, потрібно розташувати U+0301 після неї.
Щоб комбінувальні символи правильно відтворювалися, вони мають підтримуватися шрифтом, що вживається, і рушієм відтворення шрифтів. Якщо шрифт або рушій не підтримують (або неправильно підтримують) комбінувальні шрифти, відображення таких символів, як знак наголосу, буде спотворено (знак наголосу стоятиме після літери, показаний як порожній квадрат тощо).
u
набрати 0301.Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.