![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/%25D0%25A0%25D1%2583%25D1%2587%25D0%25BD%25D0%25B0%25D1%258F_%25D0%25BF%25D0%25B8%25D0%25BB%25D0%25B0.jpg/640px-%25D0%25A0%25D1%2583%25D1%2587%25D0%25BD%25D0%25B0%25D1%258F_%25D0%25BF%25D0%25B8%25D0%25BB%25D0%25B0.jpg&w=640&q=50)
Дерматин
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Дерматин (від дав.-гр. δερμάτινος — шкіряний), гранітоль — сорт штучної шкіри, бавовняна тканина з нітроцелюлозним покриттям, нанесеним на одну або обидві сторони тканини. Широко застосовувався в СРСР з 1930-х років (згідно Великої радянської енциклопедії, промислове виробництво налагоджено з 1930 року) як шкірзамінник, дешевий оздоблювальний матеріал.
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/%D0%A0%D1%83%D1%87%D0%BD%D0%B0%D1%8F_%D0%BF%D0%B8%D0%BB%D0%B0.jpg/640px-%D0%A0%D1%83%D1%87%D0%BD%D0%B0%D1%8F_%D0%BF%D0%B8%D0%BB%D0%B0.jpg)
Дерматин застосовувався для оббивки меблів, робочих поверхонь столів, площин дверей, переплетення книг (в якості матеріалу для палітурок), галантерейних виробів, обтягування автомобільних салонів тощо.[1]
Дерматин мав порівняно невисокі естетичні та технічні властивості, зокрема — низька стійкість до стирання, і в 1950-х — 60-х роках був витіснений більш досконалими сортами штучної шкіри, наприклад — на основі полівінілхлориду або поліаміду. Однак завдяки колишньої поширеності цього матеріалу його назва стала до певної міри загальною для штучної шкіри взагалі і навіть ввійшла до фольклору — штучну шкіру, що видається за натуральну, можуть іронічно назвати «шкірою молодого дерматину».