японський феодал З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Даймьо́, або магна́ти (яп.大名, だいみょう, МФА:[daimʲoː], досл. «великоімениті»)— провінційні або регіональні володарі у феодальній Японії (XIV—XIX століття). Представники заможних самурайських родів, голови сюґо. У період Едо всі землевласники, прибуток яких перевищував 10 тисяч коку, називалися магнатами.
У Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Магнати.
Магнати— термін, вживаний в європейській історіографії,[7][8]
Князі— термін, вживаний в українській історіографії.[3]
Сюґо-даймьо (яп.守護大名, しゅごだいみょう, магнати-воєводи)— магнати XIV—XV століття, у період існування сьоґунату Муроматі. Початково були воєводами— військовими управителями, головними представниками центрального уряду в провінціях. Поступово перетворилися на повноправних провінційних володарів, що розпоряджалися усіма режисурами провінції.
Сенґоку-даймьо (яп.戦国大名, せんごくだいみょう, магнати часів міжусобиць)— магнати XVI століття, які існували у період Сенґоку. Виникли на базі потужних регіональних самурайських родів, які керували значними володіннями (від повіту до декількох провінцій) і мали власні армії з місцевої самурайської знаті та заможного селянства.
Коваленко О. О.Ода Нобунаґа в японській антихристиянській літературі на прикладі Записів про розквіт і падіння Храму південних варварів// Східний світ.—2009.— № 2.— С. 10-19.