![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/46/%25D0%2591%25D1%2583%25D1%2587%25D0%25B0%25D1%2586%25D1%258C%25D0%25BA%25D0%25B5_%25D0%2584%25D0%25B2%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B3%25D0%25B5%25D0%25BB%25D1%2596%25D1%2594.jpg/640px-%25D0%2591%25D1%2583%25D1%2587%25D0%25B0%25D1%2586%25D1%258C%25D0%25BA%25D0%25B5_%25D0%2584%25D0%25B2%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B3%25D0%25B5%25D0%25BB%25D1%2596%25D1%2594.jpg&w=640&q=50)
Городиське (Бучацьке) Євангеліє
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Городиське (Бучацьке) Євангеліє — рукописна книга-пам'ятка XIII ст., написана на пергаменті давньо-слов'янською мовою києво-руської редакції, кириличним уставом. Видатна пам'ятка української мови та мистецтва[1]. Має 160 аркушів, текст — традиційне Євангеліє. Оздоблене кольоровими плетінчастими рослинно-геометричними ініціалами.[2]
![]() | |
Час створення: | XIII століття |
---|---|
Матеріал: | пергамент |
Техніка: | рукопис |
Музей: | Національний музей у Львові |
![]() |
У XV ст. подарована Городиському монастиреві на Волині, потім — потрапила до Бучацького монастиря на Тернопільщині, звідси — її друга назва: Бучацьке Євангеліє. Від початку XX століття — в бібліотеці митрополита Андрея Шептицького.[2]
Нині зберігається у Львівському музеї українського мистецтва.
Описане в працях: Іларіона Свєнціцького — «Бучацьке Євангеліє, палеографічний опис» (1911 р.)[3], Олександра Колесси — «Південноволинське Городище і городиські рукописні пам'ятки XII—XVI вв.» (1923 р.).[2][4]
Городиське (Бучацьке) Євангеліє, в якому наявна специфіка української вимови, зокрема, і замість е (-ѣ) у новозакритих складах, оздоблене кольоровою рослинно геометричною орнаментацією.