![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/ba/Windmills_D1-D4_%2528Thornton_Bank%2529.jpg/640px-Windmills_D1-D4_%2528Thornton_Bank%2529.jpg&w=640&q=50)
Вуглецевий податок
податок, стягуваний зі вмісту вуглецю в паливі / З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Вуглецевий податок (англ. carbon tax) — податок, стягуваний зі вмісту вуглецю в паливі, як правило, в транспортному та енергетичному секторах. Податки на вуглець — це форма ціноутворення на вуглець. Цей термін також використовують для позначення еквівалентного податку на викиди вуглекислого газу, останній з яких дуже схожий, але може застосовуватися до будь-якого типу парникових газів або комбінацій парникових газів, які виділяються будь-яким сектором економіки[1].
При спалюванні вуглеводневого палива, такого як вугілля, нафта або природний газ, його вуглець перетворюється на вуглекислий газ (CO2) та інші сполуки вуглецю. CO2 — це парниковий газ, який поглинає тепло і викликає глобальне потепління, яке завдає шкоди навколишньому середовищу і здоров'ю людини. Оскільки викиди парникових газів при спалюванні викопного палива тісно пов'язані зі вмістом вуглецю у відповідних видах палива, цей негативний зовнішній ефект можна компенсувати оподаткуванням умісту вуглецю у викопному паливі в будь-якій точці продуктового циклу палива[2][3][4]. Податки на вуглець є різновидом податку Піґу[5] і допомагають вирішити проблему емітентів парникових газів, які не стикаються з повною соціальною вартістю своїх дій.
Дослідження показують, що податки на вуглець ефективно скорочують викиди парникових газів[6]. Економісти зазвичай стверджують, що податки на викиди вуглецю є найефективнішим і дієвим способом стримування зміни клімату з найменшими негативними наслідками для економіки[2][7][8][9][10]. 77 країн і понад 100 міст зобов'язалися досягти чистого нуля глобальних викидів до 2050 року[11]. Станом на 2019 рік податки на вуглець уведено або заплановано до введення в 25 країнах[12], тоді як 46 країн встановили ту чи іншу форму ціни на вуглець, або через податки на викиди вуглецю, або через схеми торгівлі емісійними квотами[12]. Податки на викиди вуглецю, як правило, регресивні, оскільки домогосподарства з низьким рівнем доходу, як правило, витрачають більшу частину свого доходу на товари та послуги, що містять багато викидів, наприклад, транспорт, ніж домогосподарства з вищими доходами. Щоб виправити це, доходи від вуглецевого податку можуть витрачатися на групи з низькими доходами[13].