Loading AI tools
населений пункт у Росії З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Викса (рос. Выкса) — місто (з 1934) в Росії, адміністративний центр міського округу місто Викса Нижньогородської області.
Міський округ
Викса
Выкса ![]()
Координати 55°19′10″ пн. ш. 42°10′23″ сх. д.H G O
|
Населення — 53 477 осіб (2016).
Відстань від Викси до великих міст (по автодорогах) | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Владимир ~ 174 км Москва ~ 359 км | Навашино ~ 26 км Муром ~ 54 км | Павлово ~ 107 км Нижній Новгород ~ 189 км | |||||||
Меленки ~ 83 км Москва ~ 359 км | ![]() | Арзамас ~ 129 км Сергач ~ 248 км | |||||||
Касимов ~ 132 км Рязань ~ 298 км | Сасово ~ 229 км Тамбов ~ 426 км | Саров ~ 118 км Саранськ ~ 293 км | |||||||
Місто розташоване неподалік від узбережжя Оки за 8 км від пристані Шиморське, за 28 км від залізничної станції в Навашино на магістральній залізниці Москва-Єкатеринбург, на автошляху Р161 (Навашино — Викса), за 186 км від Нижнього Новгорода.
Місто Викса розташоване у північній частині міського округу місто Викса.
Викса розкинулась на досить рівній низинній місцевості, Приокській низині, що складена в основному древніми пісками і у багатьох місцях заболочена. Великі площі цієї низини покриті густими сосново-ялиновими лісами, які доходять до самої Викси.
Місто Викса має компактну планувальну структуру, у вигляді системи прямокутних кварталів з центральним житловим утворенням і окремими житловими групами, розташованими на півдні та заході.
Центральний житловий район представлений малоповерховою, середньо- і багатоповерховою житловою забудовою. У самому місті знаходяться чотири ставки, поверхня яких становить 1000 гектарів. Особливо гарний верхній ставок, оточений сосновим бором.
З північного заходу і заходу до житлових зон міста примикають значні території виробничого куща, який обмежений з заходу річкою Железниця, тут розташовані найбільші підприємства виробничої зони міста: ВАТ «Виксунський металургійний завод», ЗАТ «Автокомпозит», ВАТ «Завод Корпусів» і інші.
Адміністративний центр міста склався у центральній історичній частині міста.
Території, що оточують місто з півночі, сходу та півдня покриті лісами, частина яких з південно-східної і південної сторони входить в межі міста.
Влітку в парку і на ставках влаштовуються карнавали, ярмарки, фестивалі та різноманітні свята.
У місті є 204 вулиці та 42 провулка, на яких розміщено 3455 будівель.
Клімат в місті Викса близький до помірно-холодного. Середньорічна температура в місті Викса — 4.6 °C. Липень є найтеплішим місяцем року. Температура у липні становить у середньому 19.2 °C. Січень є найхолоднішим місяцем, з температурами у середньому -10.9 °C.
У місті випадає значна кількістю опадів, у рік випадає близько 592 мм опадів. Навіть у посушливі місяці є багато дощів. Самий посушливий місяць березень, з 26 мм опадів. Велика частина опадів випадає у липні, у середньому 82 мм.
Клімат у місті є таким ж як і клімат у центральній частині Східноєвропейської рівнини.
Клімат Викси | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Показник | Січ. | Лют. | Бер. | Квіт. | Трав. | Черв. | Лип. | Серп. | Вер. | Жовт. | Лист. | Груд. | Рік |
Середній максимум, °C | −7,6 | −6,3 | −0,2 | 10,3 | 18,7 | 22,8 | 24,3 | 22,5 | 16,1 | 7,7 | 0 | −4,5 | 9 |
Середній мінімум, °C | −14,1 | −13,7 | −7,8 | 1,6 | 8 | 11,9 | 14,1 | 12,4 | 7,5 | 1,7 | −4,8 | −10 | 2 |
Норма опадів, мм | 40 | 30 | 26 | 35 | 50 | 55 | 82 | 70 | 60 | 60 | 55 | 50 | 592 |
Джерело: Climate-Data.org |
Викса — слово угро-фінського походження. У перекладі означає «Потік», «Течія». До 10-11 століть тут проживали племена угро-фінської групи. Біля поселень протікала невелика річка Виксунь (за іншими джерелами річка Виксунка[2]), звідки пішла назва села.
Початок поселенню (спочатку селу) було покладено створенням у 1757 році Виксунського залізорудного заводу, заснованого братами Баташевими, вихідцями з тульських майстрових. Перші куплені землі Баташови оформляли на ім'я Микити Демидова. У ті давні часи купувати землю дозволялося тільки шляхті. Баташови не були шляхетного роду, і не були росіянами, ось і довелося на чуже ім'я купувати. Тільки у 1783 році, вони домоглися шляхетного звання.
Розвитку виробництва безпосередньо в Виксі перешкоджало серйозне обставина: ця територія вважалася землями новохрещеної мордви, тому будуватися тут дозволялося тільки з особливого монаршого благовоління.
У серпні 1765 році Катерина II піднесла братам царський подарунок: через кілька днів після дня народження Івана Родіонович Баташева і трохи раніше його іменин імператриця підписала спеціальний указ, що дозволяє братам освоювати берега Викса і Велетьми. Будівництво нового Верхньо-Виксунського заводу почалося негайно, а роком пізніше, у 1766 році, він випустив майже 5 тис. тон чавуну — значний на ті часи обсяг[3]. Завод мав дві чавуноплавильні домни, дві молотові фабрики для кування заліза, фабрики по виробництву суконних машин і ручної обробки кіс, кузню, столярну, модельну і слюсарну майстерні.
Верхньо-Виксунський завод виробляв чавун, відливав гармати різних калібрів, ядра і гранати до них, виготовляв суконні та полотняні машини, серпи, коси, котли, горщики, ломи, молоти, сокири, виковуючи залізо смуговий, чіткий, сортове, шинний, листове.
У 1767 році в кілометрі від Верхнього заводу Баташови побудували Середній завод. Він випускав каструлі, ковші, ложки, виделки, серпи, цвяхи, коси. У 1768 році у нижній греблі річки Виксуньки був заснований Нижній завод для вичинки сортового, смугового і листового заліза.
Для потреб виробництва створюється система величезних ставків площею 280—585 га і глибиною до 9 м. Заводи випускають зброю, листове залізо, цвяхи, дріт, лиття, сортове залізо, труби.
У XIX ст. Виксунського заводи були найбільшими підприємствами не тільки в Нижегородської губернії, а й у країні. На частку Виксунських заводів доводилося 40 % всіх фабрично-заводських робітників Нижегородської губернії, що в 4 рази перевищувало кількість робочих Нижнього Новгорода.
До початку XIX століття в Виксі і її околицях діяли з десяток залізоробних заводів. У зв'язку з тим, що для виплавки заліза і виробництва різних виробів необхідна енергія, а її в той час добували «з води», то в самій Виксі і у навколишніх поселеннях, де існували заводи, були споруджені штучні озера. В даний час водойми представляють собою унікальну штучну водну систему, яка є пам'ятником природи.
Після смерті Івана Баташова у 1821 році заводи переходять його онукам і правнукам під опікунські управління генерал-лейтенанта Д. Д. Шепелєва.
До 1826 року заводи потрапили в повну залежність до купців Пастухова, Баркову і Рукавишникову. У цей час з'явилося урядове розпорядження про оцінку Виксунських заводів і продажу їх з публічних торгів.
Після смерті Д. Д. Шепелєва у 1841 року, на тлі загального соціально-економічної кризи у Росії, у зв'язку з використанням кріпацької праці, посилюється занепад виробництва на Виксунських заводах.
У липні 1865 заводи переходять до англійських акціонерів.
У 1881 році заводи урядом були передані баварському підданому — Лессинґу. Було утворено акціонерне товариство «Виксунських гірських заводів».
У XIX ст. Виксунські заводи неодноразово переходили з рук в руки, але нові власники виявилися нездатні вдосконалювати технології, обсяги виробництва падали, продукція втрачала конкурентоспроможність. У XIX ж столітті у Виксі в родичів, які володіють заводами, жили і працювали відомий драматург О. В. Сухово-Кобилін і прозаїк Евджені Саліас Де Турнмір. Останньому належить популярний роман «Володимирські Мономахи», який окреслив історію Виксунських заводів і їх господарів.
У 1918 році для управління заводами створюється колегіальне управління Виксунського гірського округу. З 1921 року введено посаду директора.
Наприкінці XIX ст. у Виксі будується найбільша в Росії того часу система вузькоколійних залізниць, що зв'язують заводи з місцями видобутку руди і лісорозробками. З 1921 по 1925 роки побудовано 110 кілометрів залізної дороги. Значна їх частина збереглася і донині. Зокрема вузькоколійки — єдиний зв'язок з Великою землею таких селищ як Дімаров, Новий Лашман, Лесомашинний, Тупик, Доміки. Пасажирський поїзд складається з 2-3 вагонів і ходить по маршрутах станція лісозавод — Дімаров (із заїздом в Новий Лашман) і Унор-Тупик (із заїздом в Лесомашинний).
У 1921—1929 роках Викса була центром Виксунського повіту.
У 1925 році на базі металургійного заводу відкрито школу «Фабрично-заводського учнівства» — ФЗУ № 1 (тепер професійне училище № 2). Для підготовки інженерно-технічних кадрів у 1929 році відкривається металургійний технікум.
1 травня 1930 року проведено урочисте закладання заводу дробильно-розмельного устаткування. Для підготовки кадрів робочих на споруджуваний завод відкривається ФЗУ № 2 згодом професійне училище № 3. Перша дробарка була виготовлена 30 березня 1933 року.
20 жовтня 1933 Всеросійський центральний виконавчий комітет ухвалив: «Включити в межі робочого селища Викса селище Антоповку Виксунського району»[4].
У 1934 році Викса набуває статусу міста і отримує новий імпульс до розвитку. Йде масштабне переозброєння металургії: дрібні підприємства (як заводи у Вілі і Велетьмі) закриваються або перепрофілюються, на Виксунському заводі вступають в дію нові, оснащені сучасним обладнанням, орієнтованим вже тільки на переробну металургію. У лад вступають заводи дробильно-розмельного устаткування (в дні війни він випускав бронемашини), тепло-ізоляційних матеріалів, з'являються деревообробні підприємства та підприємства харчової промисловості.
У 1935 році був прийнятий план забудови майбутньої Викса. Побудована школа № 8, хірургічний корпус міської лікарні, будуються житлові будинки, крамниці. Починається реконструкція міського парку, відкривається філія політехнічного інституту.
У 1963 році почалася газифікація міста, побудований ретранслятор. У 1964 введена в експлуатацію школа № 12. У 1966 році відкривається будівельне училище № 57 (у 1996 році професійне училище № 3 (машинобудівників) і № 57 об'єднані в одне, яке стало називатися професійне училище № 35).
У 1970—1980 роках місто істотно виросло: у Виксі стали до ладу трубне виробництво, яке обслуговувало будівництво нафто- і газопроводів та найбільше у світі колісне виробництво. У місті в цей період були зведені чотири житлових мікрорайону, безліч об'єктів соціально-культурного призначення: вузол зв'язку, телевізійний ретранслятор, лікарня з поліклінікою, аптека, універмаг, адміністративні будівлі виконкому міської ради народних депутатів, міліції, суду, кінотеатр «Батьківщина», готель «Росія», меморіальний комплекс з Вічним вогнем, школи, дитячі садки. Велося велике будівництво у сфері комунальної інфраструктури.
Старий герб міста Викса був розроблений до 50-річчя присвоєння Виксі статусу міста. Його автор — художник-оформлювач бюро естетики металургійного заводу О. О. Сеппіус. Герб затверджено рішенням Виконавчого комітету Виксунського міської Ради народних депутатів від 10 липня 1984 року № 341[5].
Герб Викси це геральдичний щит розміром 30 на 20 мм, розділений на чотири колірні поля. У верхньому білому полі — червоний олень, що символізує приналежність Викса до Нижегородської області. У правому нижньому куті розташований складний символічний знак, що поєднує шестерню, колос, труби, сталерозливних ківш на червоному полі. Сталерозливний ківш і труби — атрибути металургійного виробництва, шестерня — машинобудівного, колос — агропромислового комплексу. Червоний колір на гербі показує чільну роль металургії у промисловості району, зелений — символ достатку лісів, блакитний — це колір ставків і річок.
Новий герб був затверджений рішенням Ради депутатів МО місто Викса № 7 «Про герб міського округу місто Викса Нижегородської області» від 28 лютого 2017 року.
Єдиноріг на гербі символізує єдність, духовну владу і благородство, його взято з герба Баташевих. Розподіл геральдичного щита на 4 частини в цілому повторює розподіл старого герба міста Викса, що підкреслює спадкоємність колишньої і нової символіки. Кожна частина четверочастний щита несе певну символіку.
Червоний колір — колір розпеченого металу, символічно відображає роль металургії у становленні та розвитку міського округу, символізує працю, мужність, життєствердну силу, красу, свято. Зелений колір — символ природи міського округу, що оточують його лісів і полів, міських парків, символізує життя, процвітання, стабільність, надію. Лазуровий колір — колір, який символізує водні простори, алегорично відображає походження назви міського округу «місто Викса». Є символом істини, честі та чесноти, чистого неба.
Основу промисловості Викса становить металургійне виробництво — ВАТ «Виксунський металургійний завод» (ВМЗ). Цей завод поставляв труби великого діаметра для газогону «Північний потік» — близько 45-50 % від загальної кількості. Підприємство є партнером ВАТ «Російські залізниці» з постачання сучасних, більш довговічних коліс для рухомого складу. Завод є основним платником податків міста.
Крім нього в місті діє ряд заводів:
Харчова промисловість представлена рибним цехом, заводом хлібобулочних виробів і молочних заводом.
В цілому обсяг виробництва, так само як і загальний стан виробничих потужностей, був істотно знижений в 1990-і роки. Починаючи з 2000-х почався процес відновлення виробництва, але лише частково.
У місті розташований Виксунський Іверський монастир — один з центрів православного паломництва в Нижегородській області[7][8]. Монастир засновано восени 1863 року Варнавою Гетсиманським[8].
У Виксунському Іверському монастирі є:
При монастирі діє духовне училище[7][9].
У місті діють:
Найбільша пам'ятка Викса — парк у самому її центрі площею 41 га. Він розпланований у французькому стилі за зразком відомих європейських парків у Версалі, Літнього саду в Петербурзі, парків Петергофа. Композиційна вісь парку — головна липова алея, на півдні закінчується будинком-палацом Баташова.
Виксунський парк культури і відпочинку — цінна пам'ятка садово-паркового мистецтва другої половини XVIII століття, який сьогодні разом з блакитним намистом ставків створює самобутній оригінальний образ Викса. Створений працею кріпаків заводчиків Баташевих.
Найбільш старою в місті є територія між Верхнім та Запасним ставками, тут розташовані об'єкти культурної спадщини, Садибно-промисловий комплекс Баташева-Шепелєва.
Також найціннішими об'єктами культурної спадщини є ставки: Верхній, Нижній та Запасний, розташовані в південній частині міста.
У місті діє Музей історії Виксунського металургійного заводу, створений був у 1919 році. У травні 1920 року музей закрився. Причиною цього стала пожежа в Головній заводський конторі, після чого розташовувалася там канцелярія самочинно перемістилася в приміщення, займане музеєм. Експозицію довелося терміново згорнути, а художньо-історичні цінності складувати в одному з приміщень Народного дому. А у серпні 1927 року художньо-історичні предмети, що знаходилися у Виксунському музеї, були передані в Нижегородський музей.
У 1957 році, у рік святкування 200-річного ювілею ВМЗ, знову постало питання про створення музею в Виксі. За рішенням виконкому Виксунської Міськради № 123 від 13 травня 1958 року в Виксі було відкрито історико-революційний музей, як громадський орган, який розмістився в будівлі ДК ім. Лепсе. Постановою бюро міськкому КПРС від 26 листопада 1958 року для проведення робіт зі збору експонатів була створена Рада музею.
У грудні 1987 року Палац культури ім. Лепсе був закритий на капітальний ремонт. У грудні 1991 року капітальний ремонт завершився. У 1992 р музей отримав офіційний статус відомчого музею. У період з 1992 по 1999 роки музей був структурним підрозділом Висунського металургійного заводу в складі заводського ЖКГ. Після передачі ЖКГ місту музей входив до складу Дирекції з соціальних питань. З 2006 року — Дирекції з персоналу та соціальних питань.
З 2006 по 2011 роки, у зв'язку з проведенням реставраційно-відновлювальних робіт у будівлі Будинку Баташева, Музей історії заводу розташовувався в приміщенні палацу культури металургів.
Музей історії Висунського металургійного заводу входить до складу Садибно-промислового комплексу.
Верхньо-Виксунський завод — збереглися об'єкти промислового спадщини федерального значення: Північно-західний корпус майстерень, кінець 1760-х, середина — кінець XIX ст.; Південно-західний корпус майстерень, кінець 1760-х — середина 1770-х рр.; Фрагмент доменного корпусу, середина-друга половина XIX ст.; Залишки стіни ливарного корпусу, друга половина XVIII ст.
На сьогоднішній день у Виксі зареєстровані та охороняються наступні пам'ятники XVIII століття:
У 1945 році чемпіонкою СРСР з плавання стала Капітоліна Васильєва, що починала тренування на водній станції міста. Виксунцем був чемпіон зі стрибків у воду Л. С. Стрєльцов.
У місті є палаці спорту «Металург». Існує у Виксі своя футбольна команда — «Металург». Його найвищі досягнення — 1-е місце в третій лізі (1997—1998 років), 4-те місце в другому дивізіоні (2000 рік), 2-разовий чемпіон Горьківської області, чемпіон Нижньогородської області та Арзамаської області, 2-разовий володар Кубка Горьковської області. Домашні матчі футболісти проводять на стадіоні «Металург». Місткість стадіону 7 000 глядачів. Генеральним спонсором команди є ВАТ «Виксунський металургійний завод».
У Виксі проводиться Всеросійський турнір з самбо пам'яті братів Баташових, вельми шанованих в ролі батьків-засновників міста[18].
У місті діє 14 середніх шкіл та гімназій, понад 30 дитячих садків, Центр дитячої технічної творчості, Дитяча музична школа та Дитяча художня школа імені Б. М. Бєдіна.
Станом на 1 січня 2016 року по чисельності населення місто перебувало на 308 місці з 1112 міст Російської Федерації.
1897 | 1926 | 1931[21] | 1939[21] | 1959[22] | 1967[21] | 1970[23] | 1979[24] | 1982[25] | 1986[21] | 1987[26] | 1989[27] | 1992[21] | 1996[21] | 1998[21] | 1999 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
→8 200 | ↗10 717 | ↗15 500 | ↗26 500 | ↗40 275 | ↗43 000 | ↗46 371 | ↗53 685 | ↗57 000 | ↗59 000 | ↗60 000 | ↗61 149 | ↗62 700 | ↗63 400 | →63 400 | ↘63 200 |
2000[21] | 2001[21] | 2002 | 2003[21] | 2005[21] | 2006[21] | 2007[21] | 2008[21] | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
↘62 800 | ↘62 200 | ↘61 657 | ↗61 700 | ↘59 600 | ↘58 600 | ↘57 900 | ↘57 213 | ↘56 529 | ↘56 201 | ↘56 092 | ↘55 486 | ↘54 784 | ↘54 163 | ↘53 628 | ↘53 477 |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.