Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Мости́ Вене́ції (італ. Ponti di Venezia) — важливий елемент міського руху пішоходів. Разом з гондолами та іншим водним транспортом зв'язують між собою 116 островів Венеції, розділених 170 каналами.
До XVI століття по мосту дозволялось рухатись на конях, тому їх зводили без щаблин. На початку ХХІ століття у Венеції налічувалося 417 мостів, з яких 72 — приватні. 300 мостів кам'яні, 60 — металеві і 57 — дерев'яні.[1]
Число мостів змінюється час від часу з різних причин. Іноді засипають канали (повністю або частково), щоб створити додатковий простір для будівництва. Деякі мости реконструюються. Зводяться нові, зокрема приватні мости. Сьогодні[коли?] доступно для громадського користування 44 мости в Сан-Марко, 82 — в Кастелло, 18 — в Сан-Поло, 67 — в Дорсодуро, 75 — в Каннареджо, 42 — в Санта-Кроче і 12 — на острові Джудекка.
В давнину венеційські мости були дерев'яними без парапету. Згодом з'явилися кам'яні, першим серед яких був Понте дель Арко (італ. Ponte de L'Arco). 1860 року австрійці збудували залізний міст Скальці (італ. Ponte degli Scalzi), реконструйований 1934 року.
1846 року зведено і 1932 року повністю реконструйовано міст Свободи (італ. Ponte della Liberta) довжиною 3,85 км, який з'єднав материк з островами автомобільним і залізничним шляхом.
2007 року, всупереч протестам місцевих жителів поблизу, площі Рима та залізничного вокзалу прокладено міст Калатрава (італ. Ponte di Calatrava), названий на честь іспанського інженера. Це четвертий міст через Гранд-канал).
Серед венеційських мостів найвідоміші міст Ріальто, міст Академії, міст Зітхань. Назви більшості мостів, як правило, широкому загалу не відомі.