Вели́кий У́стюг (рос.Великий Устюг)— місто, центр Великоустюзького районуВологодської області, Росія. Адміністративний центр Великоустюзького міського поселення. Великий Устюг розташовано на північному сході Вологодської області, за 450км від обласного центру. Місто розташоване на лівому березі річки Сухони поблизу її злиття з річкою Юг на судноплавних лініях цих річок і Північної Двіни. Є одним із найдавніших міст Російської Півночі; зберегло багату культурну спадщину. Із 1999 року оголошене батьківщиною Всеросійського Діда Мороза. Є популярним центром родинного туризму.
Коротка інформація місто Великий Устюг, рос. Великий Устюг ...
Назва міста, Устюг, походить, за однією із версій від розташування біля гирла («устя») річки Юг. За іншою версією, назва прийшла разом із переселенцями із Гледена, який розташовувався у самому гирлі. Епітет «Великий» місто отримало за свою роль в історії та торговельне значення. Правильна вимова— У́стюг, із наголосом на перший склад. Поширена за межами Вологодської області вимова Устю́г— помилкова.
Місто Великий Устюг, рівно як і вся Вологодська область, знаходиться в часовому поясі, котрий за міжнародними стандартами позначається як Moscow Time Zone (MSK). Відхилення від відносно Всесвітнього координованого часу UTC складає +4:00.
Великий Устюг— одне з найбагатших на історичну архітектурну спадщину міст Вологодської області. Незважаючи на численні руйнації більшовицької влади, місто зберегло більшість зі свого історико-архітектурного надбання.
Центральна частина історичного міста— це Соборне Дворище, яке ще з XIIст. слугувала дитинцем давнього міста. Ансамбль включає:
Успенський собор. Перший мурований собор було зведено за наказом Івана Грозного в 1554–1558рр. Нині існуючий храм відноситься до 1652–1658рр., причому верхня його половина із подвійними гранчастими барабанами глав є результатом перебудови 1728–1731рр. В соборі збережений величезний 7-ярусний іконостас1731–1732рр.
Дзвіниця Успенського собору. Кінець XVII— початок XVIIIст. Двохдільна споруда. Одна її частина— п'ятиповерхова, прямокутна в плані, із однопролітним ярусом дзвону у верхньому ярусі. Друга частина— гранчаста шестиярусна. До дзвіниця примикають різні прибудови, головним чином першої половини XVIIIст.
Богоявленська (Власіївська) церква. 1689р. Маленька безстовпна однобанна церква із пізнішими прибудовами.
Олексіївська церква. 1672р. Домова церква колишнього архієрейського двору. Нинішній бароковий вигляд отримала в результаті перебудови середини XVIIIст. До храму примикають світські споруди кінця XVII–XIXст.
Собор Прокопія Устюзького. Заснований в 1668р., проте верхня його частина зведена знову у 1720р. П'ятибанний храм із тридільним вівтарем та двома ярусами кокошників перед главами. В соборі зберігся бароковийіконостас1720-х рр.
Собор Іоанна Устюзького. Заснований в 1656–1663, проте нинішній храм відноситься до класицистичної перебудови середини XIXст.
Північніше від Соборного Дворища розташований Михайло-Архангельський монастир, закладений ще в 1282р. Проте найстарші його споруди відносяться до XVIIст. Комплекс оточений стінами середини XVIIIст. В ансамбль входять:
Михайло-Архангельський собор. 1653–1656рр. Чотирьохстовпний п'ятибанний храм із галереями та шатровою дзвіницею. В соборі зберігся бароковийіконостас1740-х рр., деякі ікони— середини XVIIст.
Введенська трапезна церква. 1653р. З'єднана із собором галереєю. Маленький однобанний храм, до якого примикає трапезна палата. Баня знищена за радянських часів.
Церква Володимирської ікони Богородиці. 1682р. Надбрамний однобанний храм із прибудовами.
Настоятельський корпус (1695, 1735рр.) та Братські келії (1737р.)
Соборне Дворище оточене колишніми посадськими районами. Один із них— т.зв. Верхній Посад. На його території вціліли:
Миколаївська церква. Закладена в 1680р., добудовувалась до 1730р. Одна із найбільш ранішніх споруд т.зв. «устюзького бароко». Двоповерховий однобанний храм із окремо розташованою стовповидною дзвіницею.
Вознесенська церква. 1648–1649рр. Один із найчудовіших храмів стиля «узороч'є». П'ятибанний безстовпний храм із двома однобанними приділами. Храм двоповерховий, із двома ярусами абсид, він рясно прикрашений кокошниками. Дзвіниця храму— середини XVIIIст. Церква зберегла бароковийіконостас1750-х рр.
На території Верхнього Посада знаходяться храми колишнього Спасо-Преображенського монастиря. Спасо-Преображенська «холодна» церква (1689–1696)— безстовпний п'ятибанний храм із галереями та шатровою дзвіницею. Вона прикрашена ізразцями. В церкві знаходиться ранньобароковий п'ятиярусний іконостас1697р.— найдавніший у місті. Срітенська «тепла» церква— 1740р., однобанна, двоповерхова, типова пам'ятка бароко.
Іллінська церква. 1695р. Добудована в 1736–1745рр. Типова пам'ятка «устюзького бароко»— двоповерховий однобанний храм із стовповидною дзвіницею.
Леонтіївська церква. 1742р. Двоповерховий однобанний бароковий храм із шатровою дзвіницею.
Ще один із колишніх історичних районів міста— «Нижній Посад». На його території збереглись:
Храми Срітенсько-Мироносицького приходу. Срітенська «холодна» церква (1685–1690рр.)— безстовпний, колись п'ятибанний храм. Верхи його зруйновані у радянський період. Мироносицька «тепла» церква (1714–1722рр.)— теж безстовпний храм із 5 главами, прикрашений декором в наришкінському стилі.
Іконостас собору Троїце-Гледенського монастиря
Церква Симеона Стовпника. 1725, добудована в 1747–1765рр. Величний двоповерховий храм в стилі петровського бароко. Він однобанний, із двома симетричними однобанними приділами, із галереями та крильцями. Дзвіниця храму— п'ятиярусна, стовповидна, розташована окремо від самої церкви. В середині храму зберігся триярусний іконостас1760-х рр. в стилі бароко.
Георгіївська (Антоніївська) церква. 1696–1703рр. Сучасний храм відноситься до перебудови XVIIIст., коли він придбав форми бароко.
Окремо розташована Димкова Слобода. В ній знаходяться два храми. Церква Дмитра Солунського (1700–1709рр.)— «холодний» безстовпний п'ятибанний храм із шатровою дзвіницею. В церкві знаходиться бароковийіконостас1709р. Сергіївська «тепла» церква— однобанний бароковий двоповерховий храм 1747р.
Біля Великого Устюга знаходяться села із пам'ятками архітектури XVII–XVIIIст. В селі Морозовиця (колишній давньоруський град Гледен) розташовані споруди колишнього Троїце-Гледенського монастиря (заснований наприкінці XIIст.). Троїцький собор (межа XVII–XVIIIст.)— величний п'ятибанний храм із галереями та шатровою дзвіницею. У ньому зберігся високий бароковийіконостас1760-х рр.— визначна пам'ятка різьблення місцевих майстрів.