Біле море
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Бі́ле мо́ре (рос. Белое море) — внутрішнє шельфове море Північного Льодовитого океану, у європейській Арктиці між Кольським півостровом (Святий Ніс) та півостровом Канін (Канін ніс). Море належить до внутрішніх вод Росії. Глибоко врізається в материковий суходіл. Площа акваторії — 90,8 тис. км², глибини до 340 м. Об'єм води 4,4 тис. км³. Високі припливи.
![]() Біле море. | |
65°00′00″ пн. ш. 36°00′00″ сх. д. | |
Область | Північно-Східна Європа |
---|---|
Розташування | Північний Льодовитий океан |
Прибережні країни | Росія |
Найбільша глибина | 330 м |
Середня глибина | 67 м |
Довжина берегової лінії | 2000 км |
Об'єм | 4400 км³ |
Площа | 90,8 тис. км² |
Впадаючі річки | Північна Двіна, Онега, Мезень |
Впадаюча річка | Nesd, Кулой, Kamenkad, Kalgad, Kolvitsad, Kuzemad, Pyalitsad, Zimnyaya Zolotitsad, Koydad, Megrad, Bolshaya Ketmuksad, Bolshaya Kumzhevayad, Vilovatayad, Volosovad, Gremyakhad, Gridinad, Inderad, Kandozerod, Кузрека, Likhodeevkad, Malaya Ketmuksad, Malaya Kumzhevayad, Myagrekad, Nilmad, Plavezhmad, Pulongad, Pulongad, Puetad, Rombachd, Sigd, Sonrekad, Chelitsad, Chizhrekad, Chizhad, Yuginad, Unduksad, Tovad, Mudyugad, Nizhad, Kad[d], Pushkad, Maloshuykad, Kyatkad, Zolotitsad, Kuyad, Bolshaya Toromzhad, Malaya Toromzhad, Shoynad, Mesnad, Кем, Ковда, Ponoyd, Strelnad, Варзуга, Chapomad, Chavangad, Kanda[d], Kolezhmad, Letnyaya Riverd, Nyukhchad, Ruygad, Shuyad, Sumad, Vongad, Bolshaya Bugryanitsad, Malaya Bugryanitsad, Tornad і Zapadnaya Kambalitsad |
![]() | |
![]() |
Акваторія моря поділяється на води заток та три частини моря: Басейн, Горло, Воронка. З океаном Біле море з'єднується звуженим гирлом (Горло), гідрологічний режим якого ізолює його від Північного Льодовитого океану. Акваторія моря лежить у межах 63°47' — 68° 40' північної широти.
Глибина центральної частини — 140—160 м, Горла — 100 м. Найбільша глибина — 340 м — в Кандалакській губі, середня 67 м.
Біле море має чотири великих затоки:
Біле море омиває чотири фіно-угорські краї, що в складі Російської Федерації:
Береги Білого моря мають назви:
Літній берег врізається в море на північний захід до Соловецьких островів і відокремлює Онезьку затоку від Двінської.
До Білого моря течуть річки: Північна Двіна, Онега, Мезень, Кем, Кулой, Виг, Ковда, Поной, Стрельна. Річки щорічно вливають в море близько 215 км³ прісної води. Більш 3/4 усього стоку припадає на річки, що впадають в Онежську, Двинську і Мезенську затоки. У багатоводні роки Північна Двіна дає 171 км³, Мезень — 38,5 км³, Онега — 27,0 км³ води за рік. Кем дає 12,5 км³ і Виг 11,5 км³ води за рік. Інші річки дають всього 9 % стоку.
Великою нерівномірністю характеризується і розподіл стоку річок за порами року — річки, що течуть в Онежську, Двинську і Мезенську затоки, навесні скидають 60—70 % води. У зв'язку з природною зарегульованістю озерами багатьох інших річок узбережжя розподіл їх стоку протягом року відбувається більш-менш рівномірно. Максимум стоку спостерігається навесні і становить 40 % річного стоку. У річок, що впадають з південного сходу, весняний паводок різкіший. Для моря в цілому максимальний стік припадає на травень, мінімальний на лютий-березень.
Багато островів: Соловецькі, Моржовець, Мудьюгський та ін. Біля західних та південно-західних берегів чимало підводного каміння (луд), в середній частині (Басейн) зустрічаються мілини (кошки). Великий Соловецький острів — найбільший на Білому морі (246,9 км²). Інші острови: Анзер (24 км²), Велика Муксалма (17,6 км²), Великий Заєцький (1,25 км²), Малий Заєцький (1,02 км²), Мала Муксалма (0,57 км²).
На кліматі акваторії внутрішнього моря відзначається вплив континенту. Море лежить у перехідній зоні від помірного континентального до субарктичного морського кліматичного поясу з надлишковим зволоженням[1]. Переважають помірні повітряні маси із західним переносом. Значні сезонні коливання температури повітря. Цілий рік переважає циклонічна діяльність, погода мінлива, часті шторми. Взимку часті вторгнення арктичного повітря[2].
Акваторія моря утворює власний екорегіон Білого моря арктичної морської зоогеографічної провінції[3]. У зоогеографічному відношенні донна фауна континентального шельфу до глибини 200 м належить до арктичної циркумполярної області арктичної зони[4].
Солоність води у різних районах коливається: від мінімальної (на півдні 20—26 ‰) — через потужне опріснення заток, до значної (30—33,8 ‰) — у північних частинах моря. Солоність води в районі Соловецьких островів — велика, але гідрологічний режим цієї частини Білого моря має істотні коливання. Пересічна температура липня від +8 до +15 °C; січня від −9 до −14 °C. Температура води дуже низька. Біле море замерзає на 6—7 місяців (з листопада по травень).
Промислове значення мають риби: біломорський оселедець, тріска, сьомга, навага, камбала і тюлень, яких традиційно виловлюють фіно-угорські народи. Кількість сигових риб постійно зменшується, особливо після нафтовиливу 1995 року.
Хижацький промисел російських фірм та браконьєрів звели на ніщо кількість сьомги, зменшуються запаси лосося. Перспективу поновлення рибних запасів пов'язують з деколонізацією фіно-угорських країв акваторії моря та відновлення традиційної риболовецької культури карелів, вепсів, помор та саамів.
Промисел водоростей та морських трав у морі переважно ведуть в Онезькій затоці та прибережних зонах Соловецьких островів (зокрема, цим займаються посезонно русини із Закарпаття). Проте найбільші ресурси — у Кандалакській затоці, біля Терського берегу. Запаси ламінарії достатні, але промисел недорозвинений. Ще менше збирають фукоїди. Величезні ресурси ламінарії у Лумбовській затоці (можливий збір до 10 тис. тонн) — перспективний економічний резерв фіно-угорських країв регіону. Запаси анфельції — обмежені, збір цієї водорості федеральна влада дозволяє лише після штормових викидів.
Господарське значення і вантажообіг Білого моря дуже зросли у зв'язку з індустріалізацією прилеглих областей, спорудженням Біломорсько-Балтійського каналу, освоєнням Печорського вугільного басейну і Північного морського шляху.
Основні порти на Білому морі - Архангельськ, Сєверодвінськ, Онега, Біломорськ, Кем, Кандалакша, Мезень, та Умба. Незважаючи на те, що взимку море замерзає, воно залишається судноплавним цілий рік завдяки роботі криголамів.[5]
Туризм представлений походами на байдарках по Білому морю, релігійним паломництвом до північних православних святинь Соловецького монастиря.
Біле море було відомо задовго до заснування Архангельська, його освоєння почалося більше тисячоліття тому, але найактивніше освоєння почалося в кінці 19 століття, наступна хвиля його освоєння стала вже радянською владою.
В акваторії моря були розташовані концтабори ГУЛАГу СРСР, де каралися тисячі українців. Саме тому Біле море — частина українського «політзеківського» фольклору:
![]() |
Міняю чорний хліб і Біле море на білий хліб і Чорне море! | ![]() |
Вся акваторія Білого моря є територіальними водами РФ. Відповідно судноплавство по ньому також підпорядковується законодавству Російської Федерації.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.