Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Бої́ за Попасну — військові дії за контроль над містом Попасна та Алчевсько-Кадіївською агломерацією в Луганській області України, що тривали з 2014 до червня 2022 року в ході Російсько-української війни.
![]() | Ця стаття висвітлює поточний збройний конфлікт. |
Бої за Попасну | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Російсько-українська війна Російське вторгнення в Україну (2022) | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() ![]() |
![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
![]() |
![]() | ||||||
Військові формування | |||||||
![]() Найманці |
![]() |
Алчевсько-Кадіївська агломерація включає низку міст: Кадіївка, Первомайськ, Голубівка (колишній Кіровськ), Брянка, Алчевськ, які з 2014 року контролюються російськими силами.
Затяжні позиційні бої на сході України точилися з 2014 до повномасштабного вторгнення РФ 2022 року. Українські війська утримували ряд населених пунктів навколо агломерації — місто Попасна та село Троїцьке на заході, селище Новотошківське і міста Гірське та Золоте на півночі. 8 травня 2022 року українським військам довелось відійти з Попасної на підготовлені позиції, місто опинилось під російською окупацією[1].
17 липня вранці члени проросійських угруповань вчинили засідку під Попасною, при штурмі блок-посту був поранений солдат 26-ї артилерійської бригади Віктор Бойко. Тоді передовий спостережний пункт на бронемашині зайняв блокпост для оборони перед містом, в складі ПРП-4 були також старший лейтенант Костянтин Чурсін, старший сержант Володимир Мельник, старший солдат Віктор Бойко, старший сержант Едуард Шмідт. Їхнім коригуванням гаубиці знищили всі укріплення терористів — крім вогневих точок у житлових будинках. 18 липня 2014 року під Попасною вів бої батальйон «Миротворець».
22 липня Попасну було визволено від проросійських бойовиків добровольчим батальйоном «Донбас»[2][3].
14 серпня проросійські сили намагались заволодіти Попасною, але українські бійці відбили їхню спробу[4].
2 вересня 2014 року проросійські формування завдали артилерійського удару по Попасній, вогонь вівся з боку міст Ірміно та Первомайськ, через обстріли пошкоджено лінії вагоноремонтного заводу, відбулися руйнування у приватному секторі. Жителі Попасної полишають місто[5].
Українські війська восени 2014 року звели серію опорних пунктів на панівних висотах від Троїцького до Попасної: «Пастух», «Сміливий», «Кінолог», «1702», «Єгер» та «Саша».[6]
Впродовж кінця вересня—листопада 2014 року проросійські сили завдають низку артилерійських обстрілів Попасної, використовуючи системи залпового вогню «Град», міномети. Обстріли велися з Алчевсько-Стаханівської агломерації, контрольвоаної проросійськими угрупованнями. Руйнується інфраструктура міста — станція швидкої медичної допомоги, вагонний завод, житлові будинки, дитячий садок, школа, газопровід. Були вбиті та поранені цивільні.[7][8][9][10][11][12][13][14]
6 вересня 2014 року Золоте було обстріляне керованими ракетами Російською Федерацією терористами. 6 жовтня 2014 року з контрольованого терористами Кіровська було здійснено артобстріл Золотого установками РСЗВ БМ-21 «Град», від осколкових поранень померла місцева мешканка. Уночі з 14 на 15 жовтня 2014 обстріляно український блокпост біля Золотого, один військовослужбовець поранений. 16 листопада 2014 року близько 10-ї ранку в результаті обстрілу бойовиками Золотого загинув офіцер Національної гвардії, ще одного військовослужбовця поранено — старший офіцер групи бойової та спеціальної підготовки вінницької військової частини Нацгвардії майор Олександр Каплинський помер в міській лікарні Лисичанська. 21 листопада внаслідок мінометного обстрілу терористів загинув 60-річний чоловік. В ніч з 27 на 28 грудня бойовики обстріляли Золоте, осколкового поранення голови зазнала 89-річна пенсіонерка.
2015 рік почався з важких боїв в районі Дебальцевого, українські війська під Попасною були у безпосередній близькості до району боїв і підтримували лівий фланг українського дебальцівського угрупування.[15]
1 січня 2015 року терористи обстріляли Золоте установками РСЗВ БМ-21 «Град», вибухова хвиля пошкодила школу, також в приватних будинках поранило двох дітей[16]. 21 січня під вечір бойовики обстріляли Золоте. Одна жінка загинула, ще одна важко поранена[17].
Впродовж 17—31 січня 2015 року бойовики обстрілювали Попасну з систем «Град», артилерії та мінометів.[18][19][20][21][22] 31 січня у Золотому запущені терористами реактивні снаряди з «Града» влучили в 2-поверховий житловий будинок, загинули двоє мирних мешканців, кілька осіб зазнали поранень[23].
1 лютого 2015 року передові підрозділи окупаційних військ вийшли в район ВОП «Саша», що знаходився на дальній околиці Троїцького, за 2 км від центру села.[15] На опорному пункті перебувало 2 танки. Бойовики скористалися глибокою балкою, що з їх сторони підходила до села Троїцьке. У тому районі не було контактних боїв — лише обмін залпами артилерії, тому балка не була замінована, і не була прикрита дозорами. Проросійські загони непомітно пройшли нею і накопичили сили у порядка 100 чоловік. Вони зібралися у лісопосадці, зайшли в тил українських позицій і замінували єдину дорогу, що вела до ВОП «Саша». Опорний пункт не був призначений для кругової оборони, і бойовики завдали удару з тилу о 6 ранку. З розрахунку на раптовість, артилерійська підготовка ними не проводилася.[15]
Початок бою йшов для них успішно — бойовики заволоділи одним українським танком без бою, і почали закидати гранатами бліндаж, в якому був екіпаж танку. Вдала конструкція бліндажа зберегла життя українським воякам, проте загинув танкіст Дмитро Головін, що вийшов з бліндажа до танка.[6] За іншими даними, Дмитро Головін вирішив зберегти життя 19-річному солдату у бліндажі, наказавши тому сидіти і вийшов з бліндажа сам. З бойовиками він мав коротку розмову, після чого Дмитра стратили.[24] Розстріл Дмитра підтвердив і проросійський бойовик на прізвисько «Чечня», що брав участь у бою, у своєму інтерв'ю.[15] О 6:00 ранку командир української батальйонно-тактичної групи «Атлет» підняв по тривозі резерв у складі двох танків та однієї БМП. БМП не могла завестися, тому було прийнято рішення вирушати всього двома танками без піхоти. Танки висунулися з Попасної в район ВОП «Саша», що був за 20 км.[6] Колона після проходження дамби за наказом командира 8-ї танкової роти[15] старшого лейтенанта Сергія Федосенка зійшла з дороги на поле, уникнувши таким чином замінованої дороги.[6][15]
Приблизно о 7:00 ранку, через годину після початку бою на опорному пункті, танки Сергія Федосенка та Максима Мірошниченка вступили у бій, вийшовши у спину супротивнику.[15] Танк Мірошниченка проламав лісопосадку, переїхавши двох членів проросійських формувань. Про танк, що вилетів з лісопосадки, згадував і бойовик «Чечня». На полі бою танки мали перевагу через постійне маневрування, але без зв'язку з опорним пунктом спершу не мали змоги відрізнити своїх бійців від російських. Тільки після підтвердження того, що українські зайняли оборону в бліндажах, танки відкрили вогонь по супротивнику, що ховався в траншеях. Танк Федосенка під'їхав до капоніру опорного пункту, де у глибокій калюжі стояв танк Михайла Москаленка — виявилося що його гармата виведена з ладу, а башту заклинило. Разом з Москаленком українські екіпажі не дали скористатися супротивнику другим захопленим танком.[15]
Українські танки у бою також підтримував вогнем з сусіднього ВОП «Єгер» танк Олексія Осташівського. Під час бою танк Осташівського був підбитий з ПТКР, екіпаж загинув.[6] Атаку окупаційних сил було відбито, вони зазнали втрат у порядка 36—40 чоловік.[6][15]
2 лютого поблизу Попасної сили окупаційних військ намагалися продовжувати наступальні дії — із застосуванням кількох одиниць бронетехніки — 6 ББМ та 2 танки — був атакований один з блокпостів українських військ. Атака відбита, 1 БМП-2 та 1 одна одиниця автотранспорту противника знищена, атакуючих відкинуто[27].
25 травня терористи з гранатометів обстріляли село Родина — входить до складу міста Золоте, там станом на травень 2015 р. знаходився єдиний офіційно діючий пункт пропуску через лінію розмежування в Луганській області. Поранень зазнали четверо українських військових[28]. 26 травня під Золотим смертельних поранень зазнав молодший сержант батальйону «Айдар» Євген Марчук. 17 червня загинув під час мінометного обстрілу терористами терикону Золоте-4 (шахта «Родіна») солдат батальйону «Айдар» Микола Ніколаєв, ще троє вояків зазнали поранень.
19 червня 2015 року окупаційні сили з установки «Град» обстріляли Попасну, важко поранено бійця Нацгвардії[29].
14 липня при проведенні фортифікаційних робіт біля Золотого загинув старший лейтенант 703-го інженерного полку Роман Корець. 31 липня (2015 р.) терористи мінометів обстріляли Золоте, поранено двох військових 54-ї бригади ЗСУ[30].
24 липня у боях під Попасною убито до чотирьох членів 6-го окремого мотострілецького полку окупаційних військ[31].
10 листопада 2015 року ближче до півночі російсько-терористичні сили намагалися атакувати українських вояків поблизу Новозванівки. При наближенні ДРГ українськими військовими прийнято рішення відкрити вогонь на ураження, терористи відступили та намагалися обійти з лівого флангу. У терористів є загиблі та поранені[32]. 15 листопада біля Золотого на радіокерованому фугасі підірвалися військовики 10-го батальйону Гадіуллін Сергій Федорович, Скирта Андрій Вікторович та Чмихаленко Валерій Петрович.
14 квітня 2016 року молодший сержант Сергій Шадських прямим влучанням з протитанкового комплексу знищив два «Урали» з мінами бойовиків 6-го козачого полку окупаційних військ в районі смт Калинове. Чотири бойовики «ЛНР» були вбиті, ще вісім поранені.
19 червня 2016 року під Новозванівкою внаслідок обстрілу терористами загинув один військовий[33] — прапорщик батальйону «Київська Русь» Ігор Хом'як. 5 липня в пообідню пору під час огляду взводного опорного пункту біля села Троїцьке підірвався на протипіхотній міні старший солдат 59-ї бригади Ігор Воловенко. 9 липня вранці противник розпочав масований артилерійський обстріл, під прикриттям якого спробував провести атаку поблизу села Троїцьке на позиції ЗСУ. Стариший сержант 54-ї бригади Володимир Новгородський поліг від кульового поранення, тоді ж загинули солдати Руслан Чеботарь та Олександр Домашенко; атаку було відбито.
23 липня 2016 року військовики спостережного посту біля селища Новозванівка на Луганщині виявили просування ДРГ проросійських сил та відкрили вогонь зі стрілецької зброї. Двох диверсантів було вбито, при відступі ДРГ ще чотири її члени були поранені. Українські вояки забрали тіла загиблих диверсантів на опорний пункт. При огляді було виявлено російську зброю, міни, набої.[34][35][36][37]
19 вересня 2016 року біля Новозванівки з боку Калинового відбулося бойове зіткнення між українськими силами та ДРГ терористів[38]. 2 серпня 2017 року під Новозванівкою снайпер терористів убив бійця ЗСУ[39]. 24 вересня 2017-го під час вогневого протистояння під Новозванівкою зазнав поранення український боєць[40].
8 жовтня поблизу села Троїцьке внаслідок підриву на «розтяжці» загинув солдат 54-ї бригади Зінченко Андрій Сергійович. 16 жовтня на міні під Новозванівкою підірвався військовий автомобіль; смертельних поранень зазнав вояк 11-батальйону Нестеренко Андрій В'ячеславович. 10 листопада на бойовому посту в районі села Новозванівка Попаснянського району загинув молодший сержант 24-ї бригади Юрдига Олег Степанович.
20 грудня під час обстрілу поблизу села Новозванівка загинув солдат 24-ї бригади Вінярський Олександр Анатолійович. 30 грудня 2016 року біля Попасної відбулося бойове зіткнення, напад сил окупаційних корпусів відбито із нанесенням їм втрат[41].
10 січня в часі обстрілу під Новозванівкою загинув солдат 24-ї бригади Климюк Ігор Павлович. 12 січня під час бойових дій з силами окупаційних корпусів зазнали поранень 3 українських військовиків[42]. 1 лютого під Попасною зазнав поранень під час обстрілів терористами 1 військовик.[43]
В другій половині січня 2017 р. однією із найгарячіших точок на лінії фронту було село Калинове, що розташоване поміж Первомайським і Стахановим з одного боку, і Дебальцевим — з іншого. Спроби просунутись у цьому напрямку українські війська здійснювали ще з початку нового року. 13 січня ЗМІ повідомляли про спробу прориву українських військ (так званий «повзучий наступ») у напрямку Первомайська і Стаханова. Тоді про обстріли і бої повідомляли у підконтрольних Україні Новоолександрівці, Новозванівці, Троїцькому, а також в окупованих Ірміно, Калиновому і Первомайську. За неофіційною інформацією, з українського боку там була задіяна 54-та бригада, яка відзначилась у боях на Світлодарській дузі.[44]
22 січня прозвучало офіційне підтвердження того, що у напрямку Первомайська висунувся грузинський легіон — бійці 25-го батальйону «Київська Русь», що входить до складу 54-ї бригади. Вони просунулись вперед на півкілометра і вибили бойовиків з висоти «270.4», зайнявши їх бліндаж.[44] Операція отримала назву «Сухумі», були залучені підрозділи трьох батальйонів.[45].
25 січня російські соцмережі знову розповсюджували повідомлення про наступ української армії на Калинове.[44]
За даними росіян, 6 лютого під Калиновим тривали бої — о 16:20 почалися стрілецькі бої із застосуванням мінометів.
4 листопада внаслідок обстрілу проросійських терористів поблизу Новозванівки отримав бойову травму один український військовий[46].
3 липня 2018 року офіцер пресцентру Об'єднаних сил Валерій Ворончук повідомив в коментарі «Громадському радіо» про те, що селище Золоте-4 (раніше — Партизанське) Попаснянського району Луганської області було повністю взято під контроль Збройних сил України[47]. 17 липня 2018 року під час зосередженого прицільного обстрілу ворогом блок-поста ЗСУ в районі Катеринівки — Золоте-4 загинув уродженець Хмельницького сержант 14-ої окремої механізованої бригади Мельник Іван Іванович.
21 вересня 2018 року українські військові взяли під контроль хутір Вільний, що знаходиться на околицях селища Золоте-4. Перед тим хутір тривалий час перебував у «сірій зоні», з його території російські бойовики здійснювали обстріли українських військових[48][49].
2 травня підрозділи 46-го батальйону «Донбас-Україна» внаслідок успішно проведеної операції поблизу Новозванівки просунулись вперед на 1 км та зайняли вигідніші рубежі; поранень зазнали три військовослужбовці батальйону[50].
29 травня під Попасною зник безвісти військовик 54-ї бригади[51]. Згодом тіло солдата Степанченка було знайдене — він загинув у бою з диверсійно-розвідувальною групою терористів[52].
Після заяв президента Зеленського про можливість розведення військ в районі Золотого, на заклик Андрія Білецького сюди прибули бійці національних дружин[53], активісти Національного корпусу[54] та представники ветеранських організацій. Було заявлено, що якщо українські війська буде відведено з Золотого, то сіру зону займуть легально озброєні громадські активісти, передусім з числа ветеранів[55]. 25 жовтня президент України В. Зеленський особисто відвідав блокпост «Золоте-4», де зустрівся з добровольцями і сказав їм, щоб вони склали зброю[56]:
![]() |
Послухай, я президент цієї країни, мені 42-й рік. Я ж не лох якийсь, я тобі прийшов і сказав: зброю прибери. Ти мені не переводь на акції. Я хотів побачити в очах розуміння, а побачив хлопця, який вирішив, що перед ним якийсь лопух стоїть і переводиш мене на іншу тему Оригінальний текст (рос.) Послушай, я президент этой страны, мне 42-й год. Я ж не лох какой-то, я тебе пришел и сказал: оружие убери. Ты мне не переводи на акции. Я хотел увидеть в глазах понимание, а увидел парня, который решил, что перед ним какой-то лопух стоит и переводишь меня на другую тему[57] |
![]() |
У процесі розведення було з'ясовано, що згідно з наказом президента України 32/2019[58], лінія зіткнення проходить біля селища Михайлівка (Золоте-5). Це дало змогу військовим відтягнутись до селища Родіна (Золоте-4), але не здавати позиції у самому населеному пункті[59].
29-31 жовтня добровольчі підрозділи покинули Золоте[60][61], у тому числі й добровольці[62].
17 лютого 2020 року, за повідомленнями Головного управління розвідки Міністерства оборони України, російське окупаційне командування активізувало заходи з провокування напруженості на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.[63]
18 лютого, близько 5:00, російські війська атакували українські опорні пункти біля Золотого в районі населених пунктів Новотошківське, Оріхове, Кримське, Хутір Вільний. Українські сили зазнали втрат, загинув один вояк і чотири дістали поранення.[64][65] За оцінкою журналістів, таких масштабних бойових дій на фронті не було з 2018 року. Проросійські сили здійснили спробу прориву через лінію зіткнення.[66]
3 березня росіянами було обстріляно Попасну, двох людей було вбито, шістьох поранено[67].
12 березня в районі міста Попасна, що перебувала під контролем українських сил, було зафіксовано використання запалювальних боєприпасів 9М22С з реактивних систем залпового вогню БМ-21 «Град»[68].
13 березня росіяни застосували фосфорні боєприпаси у місті. Їх застосування заборонено міжнародними угодами[69][70].
17 березня під час евакуації з Попасної росіяни обстріляли автобус[71].
21 березня росіяни обстріляли Сєвєродонецьк, Рубіжне і Попасну, було зруйновано 12 будинків, кількох людей було поранено[72].
1 квітня з'явилась інформація про знищення одного Мі-28 російських загарбників неподалік Попасної. Пара вертольотів виконувала стрільбу некерованими ракетами з кабрування (так званий «танок страху») одразу після чого в хвостову балку другого вертольоту прилетіла ракета з ПЗРК, внаслідок чого хвостова частина відокремилась від основної частини корпусу й він майже одразу впав на землю[73].
11 квітня Силами оборони України було відбито атаку під Золотим, втім ворогом обстріляне кожне місто Луганщини. За словами голови Луганської ОВА Сергія Гайдая в Луганській області не залишилося уцілілих об'єктів критичної та будь-якої іншої інфраструктури[74].
Жителі Попасної та Рубіжного через часткову окупацію міст змушені ховати загиблих у дворах житлових будинків. У деяких районах тіла лежали на вулицях[75][76].
Станом на 21 квітня в Попасній загинуло понад 100 людей[77]. В місті точилися вуличні бої, люди жили у бомбосховищах без можливості вийти на вулицю через постійні обстріли[78]. У місті було знищено загін найманців з Сирії та Лівії[79][80].
Станом на 23 квітня, ситуація в Попасній лишалася найскладнішою з усіх населених пунктів Луганщини, протягом доби від рук росіян загинуло щонайменше двоє людей[81]. 26 квітня після влучання снаряду обвалився будинок, кілька людей загинуло[82]. 30 квітня росіяни обстріляли три евакуаційних автобуси[83][84]. Частину Попасної продовжували контролювати російські окупанти[85].
25 квітня 2022 російські війська взяли Новотошківське[86], у зв'язку з чим ЗСУ були змушені перегрупуватися і розвернутися західніше. Далі загарбники захопили Світличне, Нижнє і вийшли до Тошківки[87].
8 травня голова Луганської ОВА Сергій Гайдай підтвердив окупацію Попасної рашистами, після більш ніж трьох місяців оборони[1][88].
За інформацією голови Луганської ОВА Сергія Гайдая 1 червня на околицях Попасної йшли бої з окупантами[89].
5 червня у селищі Миколаївка поблизу Попасної було ліквідовано генерал-майора ЗС РФ Романа Кутузова.[90]
Після Попасної російські війські захопили Комишуваху і Врубівку. Тому 19 червня, коли відбувся прорив ворога у Тошківці, перед ЗСУ постало питання залишення Золотого через загрозу оточення. 20 червня командуванням було віддане розпорядження українським військам відходити через Гірське[87]. У Тошківці російські війська зайняли кругову оборону біля терикону, фактично перегородивши центральну трасу, якою українським бійцям підвозили допомогу[87].
Під час відходу із Золотого ЗСУ зайняли оборону на околицях Гірського. Це був підготовчий етап виходу в бік Лоскутівки — Лисичанська. За словами голови Луганської ОВА Сергія Гайдая, українські військові виходили вночі у кілька етапів, у період з 20:00 21 червня підрозділи вже почали помалу відтягуватися з Золотого — Гірського[87].
Але того ж 21 червня російські війська просунулись по польових дорогах і вийшли в селище за 2 км від Лоскутівки, в результаті чого для українських військ залишався коридор лише у 4-5 км[87]. Зрештою, у день виходу ЗСУ російські війська зайшли в Лоскутівку і кільце закрилося, проте оточення українським підрозділам вдалося уникнути[87].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.